sjöstedt: en bestigning af kilimandjaros högsta delar. 107 



rådde samhörighet med den ädelstensglänsande maken. Om 

 denna blott i några exemplar fälldes, var däremot en honan 

 mycket lik annan Cinnyris, utan röda axeltofsar, sä mycket 

 allmännare och därtill föga skygg. 



Ända upp mot den samlade högre vegetationens yttersta 

 gränser, vid öfver 4,000 meter, mest dock bland ericinella- 

 buskagen, visade sig en liten gråbrun grässångare {Cisticola), 

 kanske en smula påminnande om en grå sångare. Ofta två 

 à tre tillsammans slogo de lifligt upp pä buskarnas toppar 

 och yttersta grenar för att åter hastigt försvinna ned bland 

 de täta buskagen. Muntra och rörliga som de flesta af sitt 

 släkte låta de på en gång höra sitt raska läte; det var ett 

 klingande, drillande och surrande om hvart annat, en upp- 

 friskande liten konsert i den enformiga, tysta naturen. Jämte 

 denna, den allmännaste representanten af fågelvärlden, var 

 den föga skygga, om en stenskvätta erinrande, brunaktiga 

 Pinarocliroa hypospodia, som än syntes trona i buskarnas 

 toppar, än nedflyga, kringhoppande pä marken. Afven den 

 på vandring stadda Saxicola œnanthe skulle påträffas på denna 

 höjd, där den i sin ljusa dräkt tronade i spetsen af en vid 

 gränsen till en fri plats stående Ericinella. Högt upp i 

 luften for ett par hvitnackade, tjocknäbbade korpar [Corviil- 

 tur albicollis) omkring, dä och dä utstötande sitt rätt klin- 

 gande rop; en vrak, sådan som fälldes pä Merubergets höj- 

 der, kretsade under klagande skrik öfver de kala öfre vid- 

 derna, och en grönsiskliknande Serinus visade sig bland köld 

 och dimmor vid vegetations öfversta gränser. Men alla äro 

 i det hela rätt sparsamma och förmå ej att varaktigt upp- 

 lifva naturen. 



Af däggdjur synas blott här och hvar spår eller spill- 

 ning, till de.ss en egendomhg råtta, en förut ej anträffad ran- 

 dig art, som ett kärkommet byte nedstörtade ur luften från 

 klorna af en påskjuten falk. Högt uppe vid yttersta gränsen 

 för växt- och djurlif syntes spår af en liten antilop, väl Ce- 

 phalolopJitis spadix, som tillhör bergets öfre delar, vidare 

 spår etc. efter steppens präktige elandantilop, samt spilining 

 efter troligen någon klippdass och af mindre gnagare. 



Afven de värmeälskande reptilierna hade vid dessa höjder 

 sina representanter, nämligen en kameleont och en vackert 

 tecknad ödla, en Malniia, liksom en del bland Dytiscider 



