Io8 EXTOMOLOGISK TIDSKRIFT I906. 



kringfarande grodyngel sedermera äfven visade batrachiernas 

 nar\aro i bergängarnas iskalla vatten. 



Efter omkring tre timmars marsch uppför den allt lägre 

 och glesare ericinellan började så småningom, i silfvergrätt 

 lysande, ludna stånd och tufvor af evighetsblommor [Helichry- 

 sum Neivii och H. Hochnelii) att allt mer dominerande upp- 

 träda; spridda uppåt bilda de slutligen ett enda hvitlysande 

 tufvigt fält, blandadt med allt sällsyntare och mindre erici- 

 nellabuskar, bland hvilka, spridda på afständ, något pors- 

 liknande, risiga, vedartade, 2 — 3 fot höga stånd af Enryops 

 dacvydioides med deras små tilltryckta uppätriktade blad och 

 gula blomkorgar uppsköto. Den mellan dessa mer domi- 

 nerande, landskapet sin karakteristiska prägel förlänande väx- 

 ter framträdande marken är ofta tufvig af smala gräs [Koe- 

 leria cristata och Da)ithonia trisetoides) och krypande refvor 

 af Alchemilla Jolinstoni och argyropJiylla med deras 2 — 3 

 tum uppskjutande toppar, röda stjälkar och bladränder 

 samt under af mjuk, tät ludd hvitlysande blad. Öfver allt 

 mellan dessa tufvor och stånd framträder den blottade mörka 

 jorden, beströdd med talrika stenar och platta skifferflisor. 

 Vid omkring 3,600 meters höjd ha de hvitlysande evighets- 

 blommorna dominerande utbredt sig, bildande omkring fots- 

 höga, ofta till täta tufvor förenade stånd. Utsatta för de 

 ständigt nedifrån framdragande, kalla, utpinande vindarna, 

 utdö — mer ju längre de komma upp, ju glesare de växa — 

 deras åt detta håll vettande delar, stånden tryckas mot jor- 

 den, utbredande sina täta, halfcirkelformiga tufvor, bildande 

 lefvande delar åt motsatt sida, där dessa, skyddade af de ri- 

 siga, döda {)artierna, ännu kunna trotsa det hårda, hastigt 

 växlande, utpinande klimatet. 



Plötsligt yr något med svindlande fart förbi öfver de 

 hvitlysande tufvorna, för att i den kalla, om ock fi)r ögon- 

 blicket af solen genomstrålade luften, under vinglande flykt strax 

 åter slå ned; det är en liten vacker blåvinge, mycket lik den 

 på Merus högsta delar påträffade. Rikt är djurlifvet ej bland 

 stenar och tufvor, men å andra sidan ej så fattigt, som man 

 vid första ögonblicket skulle kunna frukta. 



Vid I I-tiden börja de rundt omkring oss varande dim- 

 morna att r)'cka allt närmare, sedan en half timme hade de 

 förut en stund sig skingrande molnen åter slutit sitt tunga 



