112 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT I906. 



de hvita snömassorna framskymta. Med tunga steg hade 

 jag just öfverkorsat ett med sten beströdt löst sandfält, le- 

 dande inåt en i den afsedda riktningen gående dalgäng, då 

 plötsligt något hvitt kom mig att hastigt kasta blicken bort 

 mot de till vänster varande klipporna, där i en inskjutande 

 klyfta en första drifva af snö mötte mitt jublande öga. Nu 

 var all trötthet borta, hastigt är jag framme, borrar hän- 

 derna djupt in i den rätt hårda snön, formande en boll af 

 den isgiittrande massan. Jag ser mig omkring, utmed klip- 

 porna i dalgången ligger drifva vid drifva, lysande mot de 

 mörka stenmassorna, stundom bilda de stora, utbredda täc- 

 ken, visande att jag var midt ibland Kilimandjaros snöfält, 

 stundom mindre, i hörn och vinklar hopade drifvor; ja, det 

 framgick sedermera, att jag sedan länge haft en gletscher 

 (»Ratzelgletscher») vid sidan och passerat dess nedra del. 

 Det var en egen känsla, som i dessa ögonblick fängslade 

 sinnet; den snökrönta hjä.ssan af Afrikas högsta berg var 

 uppnådd, ej en dagsmarsch skild från tropisk regnskog med 

 dess böljande bladverk, trädartade ormbunkar och vindlande 

 lianer; genom soliga stäpper, genom blandskog, kulturzon, 

 regnskog och bergängar med ericinellaregion, bärare af den 

 sista mot köld och is sig sträckande högre vegetationen, 

 följd af en sista, blott lafvar delvis ännu hysande steril zon, 

 kanske ännu frambringande någon enstaka tynande grästufva 

 eller någon i skydd af stenar och klippor uppspirande ört, 

 hade färden gått, djurlifvet succesivt undersökts och möj- 

 ligast rika skördar — utom ännu vid de högre delarna — ■ 

 inhöstats till dess bergets is- och snözon och därmed grän- 

 sen för det organiska lifvet uppnåtts. En stunds sökande 

 bland stenar och grus i snöns närhet kom mig att \'id denna 

 ansenliga höjd af omkring 18,000 fot öfver hafvet påträffa 

 ett par representanter för djurvärlden, nämligen en CoUembol 

 och en mörk spindel; men då de förra höUo sig dolda under 

 fuktiga stenar, oåtkomliga för spindlarna, måste man antaga 

 närvaron af ännu några insekter till föda åt de senare, t. ex. 

 vintermyggor, som något längre ned voro allmänna och ju, 

 som bekant, äfven hos oss visa sig bland snö och is. Men 

 tiden är långt framskriden och med i näsduken invirad snö 

 går det i half språngmarsch ned pä sand- och grusfält, 

 klippor och åsar, för att snart hafva nått de andra; några 



