sjöstedt: en hestigning af kilimandjaros högsta delar. 113 



ögonblicks rast göres, bilder tagas, hvarpä återfärden raskt 

 fortsattes nedför grus- och sandfält, öfver hvitlysande Hcli- 

 chrysum, genom ericinellans vidsträckta buskager ned mot 

 lägret, som strax efter solens försvinnande lyckligen upp- 

 nåddes. 



Nu följde dagar under fortgående undersökningar af 

 dessa alpina trakters djurvärld, än kring lägret bland stenar, 

 gräs och blommor — särskildt rik var skörden i de torra, 

 som kanonviskor uppskjutande blomstånden af Lobelia Dcc- 

 keni — i tufvor och murknande trä, än genom ericinella- 

 regionen upp till de öde stenöknarna. Under en af dessa 

 exkursioner hade vi nått de grälysande, tufviga Hcliclwysuui- 

 fälten, hagelblandadt regn yrde fram i luften, dimmorna tät- 

 nade, temperaturen var låg, nära fryspunkten, och sökandet 

 efter insekter på den kalla våta marken blef allt svårare. 

 Med förskräckelse sågo de svarta på sina halflama händer, 

 böjde och ledade på fingrarna så godt de kunde, troende 

 att de voro förstörda. Den lille Segelli fann jag sittande 

 hopkrupen vid en buske, med stoiskt lugn betraktande sina 

 stelnade nypor; på min fråga, hvarför han ingenting gjorde, 

 visade han de krumna fingrarna, petade pä dem och sade, 

 att han var »kaputt»! Då hagel dansade fram öfver marken, 

 sökte de upplocka dem, troende det vara »måne» (stenar), 

 tills de till sin förvåning sågo dem smälta i handen och 

 rinna bort. 



Det var emellertid ej utan orsak lägret blifvit förlagdt 

 just till den plats, där vi nu slagit upp våra tillfälliga bo- 

 pålar. Det var ej blott de högre, från 3,000 meter uppåt 

 sig sträckande skoglösa trakterna, som under denna färd 

 skulle undersökas, utan ej mindre regnskogens öfre, intill 

 dessa gränsande delar, hvilkas fauna hittills förblifvit mig 

 obekant, under det att regnskogens lägre, intill kulturzonen 

 gränsande partier gång efter annan blifvit undersökta. 



Efter en kall och kuslig natt randas åter en ny dag, 

 ännu i sin gryning klar, utan täckande moln framför det snö- 

 höljda Kibo. Men redan vid 8-tiden börja moln uppstå 

 kring bergets hjässa, utbreda sig allt mer, för att snart ge- 

 nom en ogenomtränglig vägg hafva skilt den för våra blic- 

 kar. Ödsligt, tyst och dystert är allt kring lägret, molnen 

 hopa sig på himlen och dimmorna börja åter sitt tåg uppför 



Entomol. Tidsky. Arg. 27. //. 2 (igo6). 8 



