I l6 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1906. 



(la jag erinrade mig de bakom lägret \arande vattensam- 

 lingarna, som ännu ej besökts. 



Försedd med håf och nägra spritrör styr jag stegen förbi 

 hyddorna ned för däldens sidor, genombrytande i vägen 

 stående ericinellabuskager och står snart bland de vatten- 

 drypande strandväxterna, seende ned i det källklara vattnet, 

 där blicken genast faller på en i slammet nedkrypande svart 

 Dytiscid. Här och där höja sig andra till ytan, uppsamla 

 en vattenbläsa, vändande åter mot botten, dit de afskäras 

 reträtten af den i vattnet framskjutna håfven. Vattnet är is- 

 kallt och fingrarna blifva stela, kläderna hafva genomvätts 

 af blad och grenar, solen börjar sänka sig, och försedd med 

 en mängd Dytiscider, alla dock samma art, Phryganeidlarver 

 och grodyngel, ger jag mig åter uppför dalens sluttning bort 

 till lägret. Det var med glädje jag här såg en del främ- 

 mande negrer sitta kring eldarna, de från Kiboscho beställda 

 bärarna hade sålunda anländt, och uppbrott kunde ske pä 

 den därför bestämda morgondagen. 



En närmare granskning visade emellertid, att blott ett 

 ringa antal, sju stycken, otillräckliga för nedstigandet genom 

 regnskogen, kommit, meddelande att ii — 13 andra först föl- 

 jande förmiddag vore att vänta, då de ej vågade öfvernatta 

 här uppe i köld och dimmor. Nedhukade vid eldarna, in- 

 svepta i sina korta skynken, tillbragte de öfriga natten i den 

 4 — 5 gradiga luften, knappt på förhand anande hur bister 

 en sådan natt i verkligheten skulle blifva. 



Morgonen för uppbrottet är inne, regnet far genom luf- 

 ten, dimmorna svepa fram, och hela Kibo är doldt för våra 

 blickar bakom en fast molnvägg, allt dystrare blir taflan, ej 

 ett ljud höres, ej en varelse upplifvar den förstämda naturen. 

 Frusna sitta de svarta samlade kring stockelden, några in- 

 svepta i filtar, andra, de sist anlända bärarna, nödtorftigt 

 skylande sig med sitt till hakan uppdragna höftkläde. x-\nnu 

 hade blott tre nya wadschagga-män infunnit sig, klockan 

 började visa mot middag, utan att de öfriga anlände. Att, 

 om de återstående ej i tid ankommo, söka kxarhålla de 

 andra här uppe, skulle äfven under vanliga förhållanden varit 

 lönlöst, då de redan haft nog af den gångna natten, nu fanns 

 det dessutom för sä mänga ej proviant, äfven om de velat 

 stanna. 



