FEDERLEY: den experimentella LEPIDOPTEROLOGIN. I 40 



Bland de entomologer, som under de senare åren gjort 

 sig kända genom arbeten pä den experimentella lepidopterolo- 

 gins område, och vid lösningen af dess problem i likhet med 

 Weismann ställt sig på en rent descendensteoretisk stånd- 

 punkt, må här främst nämnas Merrifield, Standfuss och 

 Fischer. Af dessa har Merrifield såsom försöksdjur an- 

 vandt icke endast dagfjärilar, utan äfven ett flertal mätare- 

 arter, och hans synnerligen noggrannt utförda experiment 

 hafva förutom puppstadiet gällt äfven larv- och äggstadierna. 

 Han har dock funnit, att pupporna äro de mest sensibla, men 

 i motsats till de flesta öfriga entomologer har han kommit 

 till det resultatet, att det i många fall är temperaturförhäl- 

 landena under slutet af puppstadiet, som äro afgörande för 

 fjärilens färgteckning. Huru viktiga och värdefulla Merri- 

 FIELDS många arbeten än må vara för specialister på om- 

 rådet, äga de dock mindre af allmänt intresse på grund däraf, 

 att de till sin art äro rent kasuistiska, och MERRIFIELD icke 

 ännu sammanställt de resultat, han kommit till eller gifvit 

 dem någon tydning. Vi vilja därför i det följande främst 

 hälla oss till FlsCHER och Standfuss, af hvilka den först- 

 nämnda så godt som uteslutande experimenterat med arter 

 af släktet l^aiiessa, hvilket den senare äfven gjort till sitt 

 specialstudium. Dessa forskares undersökningar bekräfta, hvad 

 redan WeisMANX och MERRIFIELD kunnat fastslå, nämligen 

 att måttligt stegrad värme under puppstadiet framkallar en 

 svdliii form eller varietet, medan svao; köld åstadkommer 

 transmutationer, hvilka äro identiska med de högnordiska for- 

 merna. För att taga ett exempel, så kunde vår vanliga 

 nässelfjäril / aiiessa urtkae, om pupporna utsattes för en 

 värme af c. + 35 ° C, tvingas att öfvergå till den på Sardi- 

 nien och Corsika förekommande varieteten ichnnsa. som ut- 

 märker sig genom sin mättade, fulla, röda färg och de redu- 

 cerade svarta teckningarna, medan köldexpositioner vid O — 

 — 5 ° C. framkallade den högnordiska varieteten polaris, som 

 åter skiljer sig från hufvudformen genom den matta, blekt 

 röda färgtonen och de delvis sammanflytande svarta teck- 

 ningarna. Uti dessa resultat ligger ju intet anmärkningsvärdt, 

 men desto större förvåning väckte däremot de former, som 

 erhöllos vid de högsta eller lägsta gradtal, som af pupporga- 



