184 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1906. 



De båda långsidorna voro af glas. Härigenom kunde man 

 lätt iakttaga spindlarnas blif\'ande väfnader. Från burens tak 

 nedhängde en på längden viken pappskifva, h vars underkant 

 stötte mot den ena glasväggen (fig. i, I och III y). 



Vid omfl\'ttningen blefvo ungarna skingrade åt alla håll i 

 den stora buren, men de visade sig snart äga en viss sam- 

 hörighetskänsla, hvilket föranledde dem att så småningom 

 samla sig under taket intill den glasrutan, som var starkast 

 belyst. Lika skymningsälskande den fullvuxna honan var, 

 lika Ijusälskande voro de små. Vände jag buren helt om, 

 dröjde det blott c:a tio minuter, tills samtliga flyttat sig öfver 

 till burens andra sida. Den gamla honan höll sig däremot i 

 något af burens mörkaste hörn. Sedan första hudömsningen 

 ägt rum, visade ungarna tendenser att vilja uppsöka mörkare 

 ställen, t. ex. springor, i buren till bostäder. Detta inträffade 

 emellertid ej förr än följande vår i mars — april, och då hade 

 alla på ett halft dussin när dött! Hela vintern höllo de till- 

 sammans under burens tak intill ena glasskifvan pä ett ytter- 

 ligt tunnt nät. Någon föda såg jag dem aldrig intaga, trots 

 det jag bjöd på insekter i parti och minut, bladlöss, cecido- 

 myider m. m. 



Vi skola nu se till, hur den gamla honan inrättade åt sig. 

 Dagligen höll hon till i ett af burens öfre hörn, endast lockad 

 att röra på sig af en och annan fluga, som jag släppte in till 

 henne. Ungarna tog hon alls ingen notis om, sedan hon in- 

 kommit i den nya bostaden. Dagligen kunde jag också kon- 

 statera, att den orubbliga hvilan blott var en naturlig reaktion 

 efter en nattlig, rastlös verksamhet. På ungefär fyra centi- 

 meters afstånd frän burens tak hade hon börjat spänna en 

 tunn horisontell »fångfstduk», som småningom sträckte sig ut- 

 öfver hela burens längd. Duken var stadigt upphängd i trå- 

 dar från burens tak, och under densamma fanns ett vidlyftigt, 

 oregelbundet nätverk af fina trådar, som dock voro så glest 

 placerade, att spindeln utan svårighet hastigt kunde röra sig 

 pä dukens undersida. Samtidigt med fängstdukens fullbor- 

 dande börjades arbetet med den egentliga bostaden. Denna 

 fick småningom formen af ett horisontellt rör, som löpte längs 

 kortsidan af buren omedelbart under taket och öfver fångst- 

 duken (Fig. I, la). I hvardera ändan af röret lämnades en oval 



