tullgren: svensk spindelfauna. 2. 211 



2. L. rupcstrc Herhst. (= L. Iseve och gracile Thor.). — 

 Hanens och honans bakkroppar Ukfärgade, nästan hek 

 mörkbruna hos könsmogna exemplar. Längd 4,5 — 6 mm. 

 — Sk., Ög.?, Vg.; s. 



I Norge förekommer en art, Liohunum norvegicuni Str., som 

 synes mycket närstående denna art. Tillhör möjligen denna arts 

 formkrets. 



2. Sikt. Mitopus Thor. 



Detta släkte torde i vårt land vara representeradt af 

 endast en art. 



I. Af. morio Fabr. Honorna mer eller mindre gråhvita, 

 ofta svagt rödaktiga, med ett bredt, nästan svart eller brunt, 

 af smala hvita linjer begränsadt, strax bakom céphalothorax 

 sammanknipet längsband å ryggen. Hanarna äro mindre 

 samt mörkare pä ryggsidan. Hos hanen äro 3:dje benparets 

 första led rak och vid basen s*'agt afsmalnande. Hos honan 

 äro låren långa och smala samt ä de fyra bakre benen föga 

 eller ej kantiga. 



Var. alpinus Herbst. Lik hufvudarten till färgen. Ha- 

 nen har 3:dje benparets första led mycket tydligt krökt, vid 

 spetsen blott hälften så tjock, som å det tjockaste stället. Hos 

 honan äro benen korta och robusta. De fyra bakre låren äro 

 tydligt 5-kantiga. Längd 5 — 8 mm. — Hufvudarten förekom- 

 mer frän Skåne upp till Gestrikland och varieteten öfver hela 

 norra Sverige. Båda ytterst allmänna. 



Till detta släkte torde den i Norge förekommande under namnet Oli- 

 golophua Kulczynskii Str. beskrifna arten böra räknas. 01. vagans Str., äfven- 

 ledes norsk, torde vara en färgvarietet af denna. 



3. Sikt. Phalangiuni L. 

 Två säkra arter äro hittills anträffade inom Skandinavien. 



Artöfversikt. 



A. Kroppens undersida med höfterna nästan alltid enfärgadt h vit. Alla 

 skenben tj-dligt kantiga. i. Ph. cornutmn. 



B. Kroppens undersida med höfterna brunfläckig. Skenben 2 — 4 trinda. 



2. Ph. parietinum. 



I. Ph. cornutmn L. (= Ph. brevicorne C. K.) — Fig. i. 

 Till färgen mest lik Mitopus morio. Hos hanarna är 

 mandiblernas ändled vid basen och uppåt starkt horn- 



