36 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT I907. 



turi)tianzen 1906^ ifrägaxarande skalbagge sasoni skadlig 

 lor sniultronplantor men däremot tre andra arter, nämligen 

 G. pusilla DuFT., hvilken hittills icke anträffats i Skandina- 

 vien, samt G. iiyiiiphacac L. och Ihicola Fab. Larverna af 

 dessa lefva pä ifrågavarande plantor ungefärligen på samma 

 sätt som tciiclla. 



Den 30 juli erhölls från C. A. Ckderman vid Bångbro 

 i Örebro län ett mindre prof af smultronplantor, innehållande 

 ett par larver, som skadat såväl blad som blomskaft, och 

 hvilka snart förvandlades till puppor. Dessa lämnade skal- 

 baggar de första dagarna af augusti, just då bärens tid var 

 förbi. Då skalbaggarna utkläckas så pass tidigt som i början 

 af augusti, kan det ju vara tänkbart, att en ny generation 

 på hösten skulle kunna uppkomma oeh erhålla sin fulla ut- 

 veckling, men den skada en sådan kunde göra, blefv^e antag- 

 ligen af mindre betydelse. Det är dock sannolikast, att de i 

 augusti framkomna skalbaggarna öfvervintra och lägga äggen 

 först följande vår på plantorna. 



Sedan plantorna börjat blomma och sätta frukt, blir det 

 ej lämpligt att använda starkare gifter, hvarken i besprutnings- 

 vätskor eller andra medel, såvida de ej äro mycket an- 

 gripna så att missväxt förutses. I sistnämnda fall torde det 

 dock vara bättre att gräfva up]) och bränna dem tillika med 

 larverna. 



En besprutning med DUFOURS medel (insektpulver i såp- 

 vatten) torde dock kunna med fördel begagnas äfven under 

 blomningstiden eller kanske ännu senare. 



Om larverna visa sig, innan blommorna framkomma, eller 

 om man befarar deras uppträdande, bör en besprutning med 

 kejsargrönt företagas, då de bladätande larverna därigenom 

 komma att dödas, ifall giftet stannar nog länge kvar, på bladen. 



De erhållna skalbaggarna förvarades lefvande i ett glas- 

 kärl, men någon äggläggning på plantor kunde ej sedan 

 märkas, utan dogo de snart i fångenskapen. 



Skalbaggen är ej mer än 3 — 4 mm. lång, ockragul, med 

 fina, tilltryckta här. Pannspröten blifxa tjockare mot spetsen, 

 där lederna äro mörkbruna; täckvingarna äro ojämnt punkte- 

 rade, något mörkare, brunaktiga, med ljusare kanter; r}'ggen 

 af framkroppen har en insänkt ränna längs midten och en 

 större grop på hvarje sida; pannan och ögonen äro svarta. 



