SVEN lampa: om oxstynget 67 



men om de på ett enda kreatur uppgå till ett femtiotal eller där- 

 öfver, blir saken allvarligare, ty utom det att huden förlorar 

 betydligt i värde, minskas djurets hull mer eller mindre, eller 

 afstannar dess växt, om det är ett ungt djur, och korna lämna 

 en mindre mängd mjölk än i friska tillståndet. Hvad detta 

 sistnämnda beträffar, anför prof BOAS följande exempel. 



En stor ko höll sig mager och lämnade blott omkr. 15 liter 

 mjölk dagligen, men sedan hon befriats från 46 stynglarver, 

 ökades mjölken till 20, hvilken mjölkmängd sedan höll i sig under 

 en god del af sommaren. Om hösten var djuret vid inställningen 

 i godt hull. Förutom att ett svårare angripet djur magrar, blifva 

 de köttpartier, som ligga närmast den angripna delen af huden, 

 svampartade och i ytan smutsgula, hvilken färg vid luftens till- 

 träde snart öfvergår i smutsigt gröngult, hvarigenom utseendet 

 blir högst oaptitligt, och de sålunda färgade partierna måste 

 bortskäras. 



Hvad beträffar djuret själft, torde detsamma helt visst lida 

 stort men till följd af de i huden befintliga svulsterna eller bulorna, 

 hvari var ständigt utvecklas genom inflammationen under 

 huden. Om plågorna ej synas häftiga, förefinnes dock en stän- 

 dig klåda, som åstadkommer stort obehag och oro hos djuret. 



Det har äfven inträffat, att stynglarver funnits under huden 

 på människor. 



Utbredning och vistelseort. Oxstynget är ganska allmänt 

 i hela Skandinavien, helst i bergstrakter och skogbeväxt mark, 

 de längst i norr belägna landskapen dock troligen undantagna. 

 Nordligaste fyndorten i Sverige synes vara Skalstugan i Jämt- 

 land, men i Norge är det funnet så långt upp som i Lappmarken. 

 Dessutom är det till finnandes i det öfriga Europa, Asien, Afrika 

 och Nordamerika. 



Beskrifning. Det fullt utbildade djuret har blott två 

 vingar och tillhör således flugornas ordning, men liknar kanske 

 mer ett vildbi än en fluga. 



Hela kroppen är beklädd med tätt sittande, korta hår. Ögo- 

 nen äro stora, utstående och vidt skilda från hvarandra; pann- 

 spröten eller antennerna äro knölformiga, försedda med ett borst 

 och insänkta i djupa gropar, som upptill äro kantade och åtskiljas 

 genom en smal, utstående list. Framkroppen har ofvan tre fåror 



