SVEN lampa: om oxstvnget 71 



eller att nästan, åtminstone för någon tid, utrota dem inom ett 

 visst område, hvilket tyvärr sällan kan blifva fallet med de flesta 

 andra skadeinsekter. I Danmark har man på sina håll bildat för- 

 eningar eller kretsar, inom hvilka föres ett utrotningskrig mot 

 skadedjuret, och intresset därför säges vara i tilltagande, sedan 

 man erfarit de goda verkningarna af ett sådant. 



I England synas dylika utrotningsförsök ej hafva utfallit 

 fullt så lysande, hvilket dock kan vara beroende på utförandet 

 samt lokala förhållanden. 



Att den större delen af dem, som i vårt land idka kreaturs- 

 skötsel, skall af egen drift vidtaga några åtgärder till skyddandet 

 af sin boskap mot stynget, kan man knappast hoppas, åtminstone 

 ej förr än de större jordägarna föregått med exempel, samt kom- 

 muner och föreningar tagit hand om saken. Till en början borde 

 besiktningsmän tillsättas, som på allmän bekostnad under måna- 

 derna mars, april och en del af maj besökte ladugårdarna, under- 

 sökte kreaturen och lämnade råd och anvisningar rörande styng- 

 larvernas aflägsnande m. m. Dessa undersökningar måste väl i 

 allmänhet underförstå året öfverlämnas åt veterinärer, men dessa 

 borde då åtföljas af de lokala besiktningsmännen, som härigenom 

 finge tillfälle att närmare sätta sig in i sakens detaljer. Samtidigt, 

 eller helst förut, borde föreningar bildas, som utfästa en be- 

 löning af omkring 2 — 3 öre för hvarje dödad och uppvisad styng- 

 larv. Kommunalmyndigheter vore nog i de flesta fall lämpligast 

 att taga insamlingen om händer, betala premierna och uttaxera 

 afgifterna, hvilka kunde utgå från hornboskapsägarna, helst för 

 hvarje deras, i det fria betande djur. Så har man pä vissa håll 

 ordnat i Danmark, och min öfvertygelse är, att dessa utgifter 

 vore till mycket större nytta för allmänheten än dem, som 

 man betalar ut för fällda kråkor etc. Man har äfven pröfvat 

 andra medel till larvernas dödande, som visat sig ändamåls- 

 enliga och mindre tidsödande än det förut anförda. Larven 

 dör snart, om dess bakre ända, som vändes utåt i gången, kom- 

 mer i direkt beröring med feta ämnen, som tilltäppa andhålen. 

 Ett godt medel är alltså, att i hålen införa rofolja, rå linolja, trän 

 eller annat flytande fett, hvilket lätt kan ske medelst en mindre 

 pensel. Man kan äfven drypa in oljan droppvis, sedan den blan- 

 dats med ungefär ^l^a karbol eller fenylsyra. Detta medel kan 

 ej förorsaka kreaturet någon nämnvärd smärta. 



