2 28 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT IQOy. 



märkte nägot sådant. Spindlar och myror veko undan för 

 dem, men en fiende lärde han känna uti larverna till 

 en fluga, Cyrtoneura pabulonun Fall. Dessa snyltgäster med- 

 följde tågen i stort antal, hvarvid de kröpo in i dem. De 

 anträffades äfven ibland larverna i jorden. 



NowiCKI hemförde larver tvenne gånger från Kopaliny, 

 men den första gången, 1865, blefvo de utmattade under 

 resan och dogo under vägen eller vid framkomsten. Andra 

 gängen, 1867, blef utgången lyckligare, emedan väderleken 

 då var kylig. Ett lustigt äfventyr inträffade under resan, 

 emedan väskan, där djuren förvarades, ej slöt väl till i öpp- 

 ningen. De medresande trodde till en början, att det fanns 

 smultron däri, och det vattnades dem i munnen, men till sist 

 föll en klump larver ned på kupégolfvet, hvarvid en bredvid 

 sittande dam sprang upp med ett skri. De öfriga med- 

 passagerarna fingo äfven snart se maskarna samt kastade 

 föraktfulla blickar på dem, synnerligast som professor N. såg 

 nägot ruskig ut efter krypandet på marken i skogen ; men de 

 lugnade sig snart, då han berättade historien om härmasken 

 med alla dess underbara, fabelaktiga och humoristiska detaljer. 



Efter hemkomsten till Krakau släpptes larverna in i en 

 inhägnad af trä, sedan i en påse medförd skogsjord ditlagts 

 till mer än en tums tjocklek. För att hälla denna jord lagom 

 vät, strilades vatten dagligen öfver densamma, och betäcktes 

 den dessutom med vått sugpapper. Dessa åtgöranden höllo 

 larverna vid lif några dagar längre, men många dogo icke 

 destomindre. 



Så ofta larverna uppkommo till jordytan, bildade de ett 

 tåg, som framskred inom inhägnaden frän venster till höger 

 eller tvärtom och bildade ofta en sammanhängande ring. 

 Ibland var tåget i rörelse hela natten och ända till klockan blef 

 10 eller 1 1 följande dag, stundom lågo dock larverna vid 

 samma tid stilla under jordytan. En gång, den 8 — 9 juli, 

 voro de i rörelse 22 timmar, men togo sig därefter en grund- 

 lig hvila ända till middagen den ii. De voro ej fullväxta 

 vid infångandet, och därför dogo de flesta under fångenskapen, 

 så att blott några honor undergingo sin sista förvandling. 

 Dessa tillhörde ej Sciara thomœ utan en mindre art, som då ej 

 kunde säkert bestämmas i brist på hanar. 



