Litteratur. 



Inscktfysiologi. 



Karl v. Frisch. Der Farbensinn und Formensinn der Biene. 

 Zool. Jahrb. Abteil, f. allgem. Zool. u. Physiol, d. Tiere. Bd. 35, 

 Heft 1/2. Jena 1914. — Även separat. — M. 13. 



Efter den stiillning frågan om binas färgsinne fatt under de 

 sista åren, särskilt genom undersökningar av v. Hess, \ar det 

 med en viss spänning, man hade anledning att emotse förelig- 

 gande avhandhng av v. Frisch. 



v. Hess ansåg bina fullständigt färgblinda och genom experi- 

 ment sökte han giva stöd för denna sin äsikt. De äldre för- 

 fattarna nöjde sig med att tilldela insekterna förmåga att skilja 

 färger från varandra, men man sökte aldrig utreda, huruvida 

 denna förmåga berodde på ett färgsinne, eller om det liksom hos 

 fullständigt färgblinda människor endast var ett särskiljande av 

 färger på grund av dessas olika ljusvärde (kvantitet). 



Genom v. Frisch's undersökningar (en del publicerade redan 

 1913 i Münchener medizinische Wochenschrift 1913, n:r i) fram- 

 går med all tydlighet, att bina hava färgsinne, men ej fullstän- 

 digt överensstämmande med människans utan närmast motsva- 

 rande det hos de röd-grön färgblinda. 



Jag vill här i största korthet anföra hans metoder och re- 

 sultat. Han använde en serie gråa papper (10X15 cm.) i 30 

 (sedermera 15) olika nyanser från vitt till svart. Bland dessa 

 infogade han ett par färgade papper (t. ex. gult). Pä varje 

 ]nipper anbringades ett urglas. Dessa lämnades tomma utom på 

 de gula pappren, vilkas glas beströkos med honung (sedermera 

 vid experimenten utbytt mot sockerlösning, som erbjöd fördelen 

 att vara färglös och luktfri). När bina vants att bliva utfodrade 

 pä det gula papperet, fylldes alla glas med sockerlösning. Då 

 visade sig, att endast det gula papperet uppsöktes. Det bör 

 tilläggas, att vid alla försök omflyttades ofta pappren, så att 

 ingen dressyr på en viss plats kunde ifrågakomma. Dessutom 

 utbyttes glas och papper mot rena sådana, så att ingen lukt av 



