172 HNTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1915. 



vitpudrade; vid klyvningen en eller ett par svarta punkter. 

 Fvl. 10—12 mm. — Sk.— Lappl. (5, 6). 



Larv grön med bred röd ryggstrimma, brunt, svartfläckigt huvud 

 och blekgrön, svartfläckig nacksköld; lever fritt på Saxifraga grannlata. 



2. S. bipunctidactyla Hw. Framv. gråbruna, vid bakkanten 

 smalt gulbrunaktiga, med i längsrader stående sparsamma 

 och enstaka vita och svarta fjäll; vid klyvningen 2 svarta 

 punkter och där innanför ofta ett litet svart längsstreck; 

 framfliken med en (ofta otydlig) vit tvärlinje. Fvl. 7 — - 

 10 mm. - - Sk. —Dir. (6—8). 



Larv gulgrön — livligt grön med talrika, korta, svarta borst, vita 

 knoppformigt förtjockade hår och vitgula vårtor, bred, brunröd rygg- 

 strimma mellan vitaktiga längsstrimmor och gult. svarttecknat huvud; 

 lever i stängeln och blomfästet av Scabiosa columbaria eller mellan 

 sammanspuniia blad på Knauthia och Siicdsa m. fl. 



3. .S. ptcrodactyla L. Tavl. 4, fig. lOi. Framv. kanelbruna, 

 vid framkanten mörkare, vid bakkanten gulaktiga, med 3 

 längsrader av svarta och vita fjäll och 2 mörka punkter 

 vid klyvningen. N^.x. paludicola WalLGR. är mörkare, och 

 de i bakre framvingeflikens utkantfransar befintliga mörka 

 fläckarna äro förenade till en mörk linje. Fvl. 10—12,5 

 mm. — Sk. — Lappl. (6 — 8), allm. på soliga backar och 

 ängar; var. är träffad på sumpmark. 



Larv blekt gulgrön med mörkare längslinjer och vitaktig sidokant, 

 svartfläckigt huvud och stora, svartkantade, med flera vita hår försedda 

 vårtor; lever fritt på blad, bhjmknoppar och omogna frön av Veronica 

 chamœdrvs. 



4. Sikt. Oxyptilus Z. ^ 



Panna utan utskott. Palper längre än huvudet, från si- 

 dorna hoptryckta, framåtsträckta eller något uppätböjda; änd- 

 leden smärt och spetsig; mittleden (utom hos O. didaciyliLs) 

 i spetsen med en spetsig fjälltofs. Framv. kluvna till över 

 Va; brunaktiga med ljusare gula och mörkare — svarta fjäll. 

 3. bakvingefliken med svart fjällfläck i fram- och bakkant- 

 fransarna. I framv. utgå II2 och II3 från II4, eller också har 

 II2 sammansmält med IIj; fig. 2 c. 



