J. a.mmitzbOll: studiet av var insektfauna. 239 



möjligen vilja framkomma med liknande. Vad nu först angår 

 den, om jag sä far säga, negativa sidan av saken, att förut 

 vanliga arter blivit sällsynta eller försvunnit, är jag icke i till- 

 falle att yttra mig vidare härom, emedan mitt samlareomrade 

 för de senare åren icke alldeles sammanfaller med mitt tidi- 

 gare — jag bor nu i Ystad, där jag huvudsakligen är inskränkt 

 till den närmaste trakten om kasärnen, en tämligen enformig 

 flygsandsplantering med blandad barr- och björkskog ä ena 

 sidan och odlad mosse å den andra, medan jag förut samlat 

 i den högst omväxlande trakten kring Kristianstad. Men på- 

 fallande tycker jag dock det är, att jag på dessa senare åren 

 icke funnit något enda exemplar av eljest så vanliga arter 

 som Hcpiahis Imimili (jag begagnar nomenklaturen i Lam- 

 pas katalog från 1885), Emydia striata. Bombyx riibi, Satur- 

 nia pavonia, Harpyia vhmla, Hydroccia nictiians, Graiiimesia 

 trigraiiiiiiica och Calocampa exoleta och endast något enda 

 av Notodonta ziczac och Calocampa vetusta — eller, för att 

 nämna en annan grupp — de stora Caraber tyckas ju stadda 

 i utdöende — jag har här endast sett C. nemoralis och ett 

 enstaka exemplar av Procrustes, som av annan person tagits 

 en mil härifrån. Beuibcx rostrata hade 1902 koloni i Ystads 

 sandskog — har sedan försvunnit. Frossan, som för 50 — 100 

 år sedan härjade över snart sagt hela riket — ■ icke minst i 

 Kristianstads- och Ystadstrakterna — har ju nu försvunnit. Kan 

 det icke bero på att överföraren av dess smittämne, AnopJiclcs, 

 har försvunnit? — • Jag har åtminstone aldrig kunnat finna någon. 

 Vad den positiva sidan angår eller fynd av arter, nya 

 för provinsen eller riket, eller uppträdande av förut sällsynta 

 arter i stor mängd, måste beviskraft tillskrivas dem för att 

 förändring" inträtt. Jag har hört berättas och betvivlar det 

 visst icke, att Sverige är det land på jorden, vars insektfauna 

 är bäst undersökt — men huru oändligt mycket återstår icke! 

 För att nu endast tala om den enda delen av landet, jag 

 känner till, östra Skåne, och den grupp, jag mest arbetat med, 

 fjärilarna, har Wallengrp:n före 1866 där funnit en synnerligen 

 stor mängd förut där obekanta arter • — och när sedan kyrko- 

 herden J. Andersson och jag omkring 1885 började samla i 

 nära nog samma trakt, funno vi åter en stor mängd nya ar- 

 ter — och så god samlare som Wai.LENGREN var, är det knap- 



