252 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT I915. 



Triphosa Stph. 



dubitata L. Sällsynt. En (/ V.t 14 och en Ç ^^/g 15. 

 Den förstnämnda torde höra till ab. cinerea fa Stph. Den har 

 37 mm. vin<4bredd, inre tvärlinjen å framvingarna så gott som 

 utplanad mellan bakre diskribban och bakkanten och saknar 

 nästan helt och hållet de mänga våglinjer, som i mittfältet 

 och vingens inre del förefinnas hos typformen. Exemphiret 

 stämmer även med den i SEITZ'ska verket befintliga avbild- 

 ningen av ifrågavarande form. 



Eiicosniia Stph. 

 nndnlata L. Allmän. 



Lygris Hn. 



prunata L. Allmän. 



te st at a L. Allmän. 



popîtlata L. Allmän. En Ç, tagen "o 14, har rege- 

 mentsläkaren L. Trafvenfelt, som haft exemplaret till 

 granskning, under hänvisande till »Entoni. Nachrichten 1900, 

 pag. 225», bestämt till /". lutea STRAND. Exemplaret i fråga 

 är nästan enfärgat gult med högst obetydlig anstrykning av 

 brunt i mittfaltet och en tydligare sådan under vings[jetsens 

 snedstreck, rottvärlinjen mycket otydlig, de bägge andra tvär- 

 linjerna, särskilt den yttre, jämte snedstrecket i vingspetsen 

 tydliga, mycket smala, framvingarna i övrigt utan teckningar, 

 de enfärgade fransarna vid roten av vingens färg, men utåt 

 mörkbruna. Bakvingarna enfärgat gulvita, utan teckningar, 

 fiansarna vid roten mörkare än vingen, men utåt vita. Detta 

 fjärilns utseende stämmer ej riktigt med beskrivningen av 

 ab. lutea STRAND i »Die Gross-Schmetterlinge der Erde», 

 dar först ab. dotata L. och sedan lutea kännetecknas på föl- 

 jande sätt: Dotata »unterscheidet sich (fr. huvudformen) durch 

 einförmigere Färbung, etwas die von uiellinata {■= associata 

 Bkh) wiederholend; das Mittelfeld der Vflgl ist zwar an seinen 

 Grenzen scharf gezeichnet, schliesst aber keine dunkle Fül- 

 lung ein». Lutea »soll die vorwiegende Form im arktischen 

 Norwegen sein, sie ist extremer entwickelt als dotata. Die 

 Vflgl fast einförmig rein gelb, nur die Postmedianlinie (yttre 



