29? ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT I915. 



jas av hela häften av »Svensk Insektfauna» inspikade i lå- 

 dorna. Andra, minst lika viktiga och intressanta grupper äro 

 däremot ytterst knapphändigt åskådliggjorda, t. ex. diptera och 

 hemiptera. Uppgifter om arternas förekomst inom Sverige hade 

 säkerligen varit till gagn. Att de svenska insekterna på riksmu- 

 seum sen länge fått sitta emellan för de exotiska (speciellt afri- 

 kanska) djuren är ett känt faktum, men månne ej för den 

 talrikaste delen av de svenska entomologerna just denna del av 

 insektfaunan är den viktigaste? De fä specialisterna på de exo- 

 tiska djuren äro lätt räknade och äro också alla så försigkomna, 

 att skådesamlingen för dem blir blott »til lyst». Men för alla 

 de andra bör den lämna reell behållning. 



Att de sanitärt och ekonomiskt viktiga arterna böra vara 

 väl och instruktivt uppställda är ju ett av de viktigaste önske- 

 målen, ty dessa äga ju för den stora massan ett alldeles särskilt 

 värde. Denna del av samlingen är även splittrad och i flera avseen- 

 den mycket underhaltig. Ej må man klandra, att ett och annat 

 fattas, man kan ju småningom komplettera. Men som det nu 

 är ställt, utgör gruppen ett mixtum compositum av både gott 

 och ont. Utan plan finner man här och där, dels i de större 

 montrerna dels i tre mindre, fristående, en mängd typer till- 

 hörande denna kategori uppställda. En del patogena arter 

 åtföljas av klipp ur t. ex. den av Trägardh översatta boken 

 »Insekter och sjukdomar». Samtliga klipp, med undantag av 

 ett (en uppsats av intendenten själv), äro osignerade och utan 

 respektive författares medgivande offentligen spikade (månne fullt 

 korrekt?) Andra arter få nöja sig med blotta namn på latin och 

 svenska, de sistnämnda på museet ofta uppkonstruerade utan 

 hänsyn om svenska vedertagna namn finnas. Av alldeles sär- 

 skilt slag äro de sex i småmontrerna uppställda lådorna. Ut- 

 göra de en provkarta på svenska skadedjur eller utgöra de en 

 samling europeiska, så äro de lika illa hopkomna. Köpesum- 

 man för detta utländska kram kunde säkerligen använts bättre. 

 Rent komprometterande är ju lådan med rubriken: >-> Abies 

 alba — gran»! Ty detta är ju en ädelgran, vilket utgör nå- 

 gon skillnad, och ädelgranarnas fiender torde knappast intres- 

 sera den svenska allmänheten. Bland de många barockheterna 

 i de nu nämnda lådorna må anföras: som skadedjur på äpple 

 noteras ett flertal R/iy/ic/iites-d.xX.tr, av vilka några sannolikt 

 ej finnas i Sverige och i varje fall absolut ej göra skäl för nam- 

 net äpplefiender, likaledes kan samma omdöme tryggt fällas om 

 Balauiiius- och y4/^/cw-arterna jämte ett flertal andra; däremot fin- 

 ner man t. ex. ej rönnbärsmalen, vårt svåraste skadedjur jiå äpple; 

 rorthcsia chrysorrlioea är utomlands ett svårt skadedjur, men säll- 

 synt i vårt land; Malacosoma ;';«/.y/;7Vw utställda »larvbo» kan sak- 

 löst undvaras, Andriciis tcrininaUs heter numera sen man kom- 

 mit underfund med cynipidernas generationsväxling (värd att 



