10 CLADOCERA. 
Sidea erystallina, S. FISCHER: Ergänzungen ete. zu der Abhandl. in Memoires des Savants 
étrangers, T. VI (aus den Mém. des Sav. étr. t. VII besonders abgedr.) p: 5, 
tab. I & IH. — (1850). 
Beskrifning: Den är en af de större inom denna ordning, och skiljer 
sig redan härigenom från den följande, som är vida mindre. Den är så 
genomsigtig, att den nästan är vattenklar, med svag gulaktig anstrykning 
på de mindre genomsigtiga delarne, såsom andra paret antenner, den 
bakre delen af abdomen, och den öfre delen af skalet långs ryggen. Den 
nedre delen af mandibulan är brunaktig. Ögats pigment är ej svart, utan 
brunaktigt. Tarmens contenta äro vid den främre delen gröngula, och 
vid den bakre gråbruna. Under starkare förstoring visar sig skalet re- 
ticuleradt af rundade maskor eller celler, i hvilkas midt är en stjernlik 
punkt (tab. I, fig. 1, £.). Hufvudets skalbetäckning är ej hvalflik, eller 
ägande på sidorna utstående kanter, som såsom ett hvalf betäcka roten 
af andra paret antenner, utan är öfver allt tätt sluten till hufvudet. — Till 
kroppsformen är den, från sidan sedd (tab. I, fig. 1.), temligen lång- 
sträckt — aflångt oval — hvaraf DE Geer hemtat anledning till det af 
honom gifna namnet ”elongata.”  Hufvudets undre kontur”) är rät, och 
slutas bakåt i ett ganska spetsigt rostrum. Dess främre kontur företer 
en jemn rundning, och öfvergår så småningom, utan att bilda någon vin- 
kel i den öfre. Vid den bakre delen af denne, framom den sutur, som 
skiljer hufvudet från thorax, synes en uppstående kant (fig. 1, g), som 
framåt bildar en trubbig eller rät vinkel med den angränsande delen af 
skalet, men bakåt så småningom sänker sig, och som omsluter en af en 
tunn membran täckt öppning, hvarom jag längre fram skall tala. Något 
bakom den nämnda suturen, ofvan hjertat, höjer sig skalet, och genom en 
3) Vanligen har man kallat denna kontur den främre, och den midtemot varande, 
eller den, som jag benämner den öfre, den bakre, och den främre kroppsdelen, eller huf- 
vudet, blifver då den öfre, och den bakre blifver den undre; men för att denna benämning 
skulle vara den rätta, fordras, att dessa djurs normala ställning under sina rörelser i valt- 
net skulle vara upprät, eller en sådan, att kroppens längdaxis vore vinkelrät mot bottnen, 
hvilket dock ingalunda hos alla är förhållandet. Det tyckes derföre vara rättast, alt, liksom 
då det är fråga om de andre Crustaceerne, och Insekterne, benämna den delen den bakre, 
der analöppningen är belägen, och den deremot den främre, der hufvudet har sin plats. 
Och då dessa djur hafva en tydelig dorsal- och ventral- eler sternaldel; så blir nalurligt- 
vis den förra den öfre, och den sednare den undre. I det följande komma derföre dessa 
benämningar: främre, bakre, öfre och undre, att tagas i den sednare bemärkelsen. 
