SIDA CRYSTALLINA. ; 414 
å hvardera sidan af ryggens medellinea här befintlig öppning ser man ofta 
ett tubformigt, och i spetsen snedt afskuret och öppet organ (fig. 1, r) 
framstå, som efter behag af djuret kan utskjutas eller indragas, och hvarom 
mera nedan. Härifrån bildar skalets öfre kant en'sig så småningom sän- 
kande båge, och bildar en trubbig vinkel med de bakre kanterne, som 
äro räta, eller förete en obetydlig bugt, och med en rundning öfvergå 
i de undre kanterna hvilka äro något bågböjde, och försedde med större 
glesa sågtänder, och mellan dessa andra mycket små och endast under 
stark förstoring synliga taggar eller borst, som sitta tätt intill hvarandra, 
och förekomma äfven å de bakre kanterna af skalet till grannskapet af 
vinkeln, som skiljer desse från den öfre. 
Sedd från öfra eller undra sidan, har den nästan samma form, som 
följande arten, hvilken i detta sednare läget blifvit afbildad å tab. I, fig. 
6, 
således då vida smalare, än då den är sedd från sidan, och är ungefär 
med den skilnad, att hufvudet synes kortare och trubbigare. Den är 
bredast på midten, ehuru föga afsmalnande mot båda ändarne. Baktill 
och undertill äro skalets båda sidodelar skilde, så att deras bakre och 
undre kanter äro fria, och den bakre delen af abdomen är merendels 
utsträckt genom skalets bakre öppning, såsom fig. 1. utvisar. 
Första paret antenner (fig. 1. d), som i jemförelse med det andra 
paret, hos honan äro mycket små, hafva sitt läge på sidan af hufvudet, 
icke långt framom dess bakre kant, och närmare den undre, än den öfre 
kanten af hufvudet. De bestå blott af ett led, och bära vid spetsen en 
del jemntjocka borst. Från ganglion thoracicum erhålla de flera närfsträn- 
gar. Äfven gå till dem flere muskler, som hafva sin utgång från skalet 
i grannskapet af gangl. thoracicum. Det är dessa antenner som man, en- 
ligt hvad jag ofvan nämnt, ansett för att vara djurets känselorganer, jem- 
förliga med tentaclerne hos Molluskerne. Hos hannen äro de vida större, 
än hos honan, och äro icke tvärt afhuggne vid spetsen, såsom hos denna, 
utan slutas med en lång, så småningom afsmalnande spets, samt hafva i 
främre kanten en afsats, hvarest ungefär fyra jemntjocka och grofva borst 
sitta fästade (fig. 10). Den nedre smalare delen, ungefär från något 
ofvan midten af afståndet mellan afsatsen och spetsen, är alldeles klar 
och genomsigtig, och mellan den och den öfre opaka delen är en skarp 
gräns, och det är förmodeligen denna gräns, som af somlige blifvit antagen 
för att vara ett led. Sådane har jag sett dessa antenner å ett litet, för- 
modeligen yngre individ. Enligt både Livin, FisonErR och ZENKER lär den 
