104 ÖSTRACODA. 
verläppen, förgrena sig i huden, och tjena till att gifva denna fasthet”). 
Bakom de båda underläppsgrenarna, och till en del betäckande dessa, är 
det parti, som af Stravs och Friscner blifvit ansedt för underläpp; men 
det är blott en fortsättning af denna. Der är å hvardera sidan en horn- 
artad knöl, som genom en inåt gående gren är förenad med den bakre 
delen af underläppen, och som framtill genom ligamenter är sammanbun- 
den med öfverläppen, och de båda underlåppsgrenarna ”). 
Mandiblerna (tab. IX, fig. 4), som af mundelarne äro de som äro 
belägna närmast intill de förutnämnda, äro särdeles starka och utbildade. 
De bära en stor palp (d) med ett branchialbihang (e). Vid nedre ändan 
(a) äro de försedda med starka tänder, och mellan dessa med styfva borst. 
Vid bakre kanten ofvan den yttersta tanden är ett tjockt borst, som i ena 
kanten är eilieradt. Ofvan mandibulans nedre ända, mellan den och fästet 
för palpen, är den något inknipen, och å inre sidan till större delen af 
dess längd har den en fördjupning (6), till fäste för tuggmusklerna. Den 
membran (c), som till dels betäcker dessa muskler, är viken tillbaka. Vid 
öfre ändan synes en del af det ligament (f£), hvarmed mandibulan är få- 
stad vid ett hårdare, hornartadt parti uti huden. Palpen (d) är rigtad 
nedåt, samt ligger ofvanpå mandibulan. Den består af fyra segmenter. 
Första segmentet år det största, och bär i öfre kanten ett laminöst bran- 
chialbihang (e) med omkring sju långa ledade och cilierade borst. Detta 
bihang visar å det lefvande djuret fullkomligt enahanda rörelser med dem 
af de båda branchialbihangen vid maxillerna. Såväl vid spetsen af första 
segmentet å dess inre sida, som vid spetsen af de öfrige segmenterna 
äro särdeles styfva borst, som till dels å den ena sidan äro cilierade, och 
det är med tillhjelp af dessa borst som mandibularpalpen utan tvifvel be- 
strider samma funktioner, som maxillerna. De båda mandiblerna sitta 
) 
3) De båda underläppsgrenarna äro å figuren i proportion till öfverläppen något större, 
än de böra vara. 
9) De båda underläppsgrenarna hafva af S. Fiscner blifvit ansedda för att vara basal- 
delen af hvardera maxillan, och han antager blott ett par maxiller; men han har icke ob- 
serverat, alt de ligga under mandiblerna, omedelbart intill öfverläppen, samt med denna 
äro förenade genom ligamenter. Då de äga en viss grad af rörlighet, samt äro försedda 
med starka tänder, är det visserligen troligt, alt äfven de bidraga till födoämnenas sön- 
derkrossande. Jag har icke kunnat se, att de med de delar, som Fiscner kallat maxillar- 
palper, och Strauvs och jag m. fl. kalla maxiller, hafva någon förbindelse, då dessa hafva 
sill fäste långt ofvan och utom dem. 
