140 COPEPODA. 
hvarest man finner en, träffar man äfven de andre af samma familj. De 
äro i början af oval form, med ett par korta, klumpiga antenner, blott 
bestående af några få leder, samt tvenne par ben, af hvilka blott de 
främre äro tvågreniga, med hvardera grenen bestående af ett led. Den 
bakre delen af kroppen har i bakre kanten ett par knippen borst. Deras 
färg är då röd, och ögat är tydligt. Omkring fjorton dagar derefter har 
kroppen blifvit mera långsträckt, och baktill synas flera tydliga segmenter, 
samt antydning till de båda blifvande abdominalgrenarna; men ännu synas 
blott de tvenne benparen. Omkring en vecka derefter hafva de fått ett 
litet tredje benpar, och antennerna hafva blifvit större, ehuru blott be- 
stående af trenne leder, med det yttersta ledet temligen bredt. Efter 
den då snart inträffande skalömsningen, mellan den 25:te och 28:de dagen 
efter kläckningen ”), hafva de fått ett utseende, som i det närmaste öfver- 
ensstämmer med de gamlas. Abdominalsegmenterna synas likväl ännu icke 
vara åtskilda, utan abdomen utgöres af ett enda långt segment, som bak- 
till är klufvet, och borstbärande. Och främre kroppen, å hvilken man 
kan urskilja fyra segmenter, utom hufvudet, afsmalnar så småningom mot 
abdomen. Troligtvis undergå de ännu en eller flera skalsömsningar, innan 
de blifva fortplantningsskicklige. 
Jag har redan anfört, att Copepoda i allmänhet, såvidt det är bekant, 
befruktas genom spermatophorer, som af hannen fästas vid honans geni- 
talöppning. Upptäckten af detta märkvärdiga förhållande gjordes först af 
Prof. v. StBorp å den här ifrågavarande arten, och är beskrifyen å ofvan 
anförda stället. Det har lyckats mig att finna dylika spermatophorer hos 
de flesta arterna af Copepoda, som jag anträffat, och äfven att finna en sådan 
inuti en hannes kropp; så att v. SieBorps utmärkta observation härigenom 
vunnit ny bekräftelse. Dessa v. StEBonps iakttagelser äro så märkvärdiga, 
att de förtjena en utförligare redogörelse. JurisE beskrifver omständligen 
sättet, på hvilket hannen fattar honan; och dessa iakttagelser hafva af v. 
SIEBOLD blifvit bekräftade. Hannarna, som äro nästan lika talrika, som 
honorna, visa stark könsdrift, och det händer någon gång, att flera hannar 
på en gång anfalla samma hona. Då det lyckas hannen att fästa sig vid 
honan, hvilket ej alltid händer, emedan hon undflyr honom med den största 
möjliga snabbhet, sker det derigenom, att han med den yttre rörliga delen 
1 j 3 . i . - be 5 . 
) Jurise uppgifver denna skalömsning såsom den första, men det är troligt, att de 
förut ömsat skalet åtminstone en gång. 
