46 ENTOMOLOOISK TIDSKRIFl' I 89S. 



A den s. k. bärgmarken befinner sig en mindre höjd, be- 

 växt med ekar och andra trädslag, helt nära stranden af Norra 

 Brunnsviken, och här är den större byggnaden belägen. Den 

 del af området, som kallas åker samt är ärnad till planterings- 

 land och försöksfält, består af myllblandad lera af tämligen 

 styf beskaffenhet. Den har förut varit utarrenderad, men betyd- 

 ligt vanvårdats, så att på sista åren just ej annat florerat där än 

 kvickrot {Jlritiaon Repens) och andra ogräs. Under sommaren 

 skördades på fältet ett par hästlass hö, nästan uteslutande bestå- 

 ende af nämnda växt — detta å ganska god åkerjord så nära 

 Stockholm! För att få åtminstone en del af denna jord i sådant 

 skick, att den följande år kunde blifva någorlunda tjänlig för de 

 växter, som borde därpå odlas, plöjdes densamma och användes 

 till sättning af potatis. I anseende till den ihållande torkan, 

 som nästan omöjliggjorde bearbetning af så beskaftad jord, fick 

 den öfriga marken ligga orörd, tills väderleken fram på hösten 

 medgaf plöjning af större delen däraf. hvilken nästa vår kommer 

 att behandlas på samma sätt som den förstnämnda. Några plan- 

 teringar kunde ej under byggnadstiden utföras, dels i följd af 

 jordens torra och hårda beskaffenhet, dels därför, att statsansla- 

 get, utgörande 1,500 kronor årligen för anstaltens drift och un- 

 derhåll, måste användas till andra ändamål, denna gång bland 

 annat till arrendet för området, hvilket utgår med 450 kronor 

 årligen. De arbeten, som framför alla andra måste utföras, voro 

 dikning i gränserna samt de gamla dikenas igenläggning till 

 täckta, planeringar m. m. I anseende till de talrika påhälsnin- 

 gar å platsen och i dess närmaste grannskap af personer, som 

 isynnerhet om söndagarna utvandra från hufvudstaden för att slå 

 sig ned i det gröna, samt dessutom af hvarjehanda löst folk, 

 som använder den närbelägna s. k. Ekbacken till uppehållsort 

 såväl dagar som nätter under den varmare årstiden, blef det 

 nödvändigt att föranstalta om uppsättande af stängsel omkring 

 hela området, såväl mot land som sjö. Ett vanligt trästaket hade 

 härtill blifvit för dyrt och dessutom kraft årliga reparationer, 

 hvarför i stället användes taggig järntråd, som å den högre be- 

 lägna marken fastsattes på stolpar af järnstänger och på den sumpiga 

 vid sjön på sådana af trä. Trådarna spändes så nära hvarandra, att 

 intet djur af en hunds storlek gärna kan tränga sig emellan dem. 



