lampa: berättelse tili, laxdtbruksstvrelsen 1898. 3 7 



om förenämnda ställe, funnos enstaka puppor här och hvar under 

 stenar. I Hult hade man icke sett dem. Strax därintill såg jag dock 

 enstaka jnippskal, och detta var sista lokalen mot söder, där 

 några märken efter insekten i fråga kunde påträffas. Vid öfre 

 Viö, på Nils Gustafssons'^ ägor, hade larver observerats, dock 

 var det > icke rätt godt om dem . Trots rätt noggrant sökande, 

 så långt tiden medgaf, kunde jag dock här ej finna spår af dem. 

 Under vägen till mellersta Viö gjordes ofta undersökningar utan 

 att finna något, och på nämnda plats hade ingen kännedom om 

 insekterna. Så var äfven förhållandet under vägen till Mästare- 

 måla och vid detta ställe samt vid Tibbamåla, Figgamåla, Kvarna- 

 gården, Sillemåla och Holmamåla. 



Denna senare ort hade särskildt blifvit angifven såsom an- 

 gripen, men på ort och ställe kunde inga upi)lysningar erhållas, 

 som bekräftade detta. Kyrkovärden Thore Jonsson, som därvid 

 ansågs kunna lämna de bästa underrättelserna, hade ej kännedom 

 om några sådana skadedjurs uppträdande i orten. 



Omkring sex minuters väg från öfre Buggamåla till Långe- 

 måla började de första fynden af torra puppskal, som åt sist- 

 nämnda ställe blefvo allt talrikare. 



Insektens utbredningsområde sträcker sig således från Hult 

 i söder till Granemåla, Rörsmåla och HasakuUen, samt ungefär 

 från vinkeln vid gränsen mellan Småland och Blekinge åt 18' 

 upp i Hästmahult och därifrån från 20' söderut, parallelt med 

 nämnda uppgående gränslinie till mot »411 . Väster om Halla- 

 sjön omfattar det sträckan från Erkilsmåla, Ledja vid »363^ och 

 N. därom vid 380. till Långeinåla. 



De mest angripna ställena äio: Stenhuggaretorpet strax norr 

 om blekingska gränsen, Långeinåla och i samband därmed det 

 midt emot på andra sidan Lyckebyån belägna området Bjura- 

 bygget, Granemåla och Brändahall. Största längden på det öfver 

 hufvud taget angripna området är en mil, största bredden något 

 öfver en half mil. Inom denna vida areal är det emellertid l)lott 

 mindre centra, som äro verkligt skadade. 



Utvecklingsstadier. Aggen läggas i grupper och täckas 

 helt och hållet af fastklibbadc, från honans bakkropp lossnade hår. 

 Deras antal, vanligen 200 — 400, upi>går stundom ända till 600 st. i 

 en sådan grupp, som har utseendet af en luden, grågul eller gulbrun 



