38 ENTOMOLOGISK i'lDSKRIFT 1899. 



upphöjning, fäst på den skyddade sidan af fritt liggande stenar, 

 på barken af trädstammar, gärna nedåt roten, på väggar o. s. s. 

 Den allmännaste fyndorten fann jag vara stenmurar och stenkum- 

 mel samt gärdesgårdar, ^ggen öfvervintra och kläckas på våren" 

 efter löfsprickningen. De äro glänsande, hårda och låta, om man 

 krossar dem, höra ett knastrande ljud. 



Larven är luden, brungrå till askgrå, gulmarmorerad, med tre 

 tina gula linier längs ryggen ; ryggens vårtor två på hvarje led, 

 de fyra första paren till färgen blåa, de andra röda, alla starkt 

 håriga. Hufvudet är gult, svartprickigt, med två långsträckta, 

 snedt ställda, svarta fläckar. Längd 50 — 60 mrn. 



Puppan är svartbrun med knippen af rödliruna hår. Längd 

 20 — 35 mm. 



Hanen, som är betydligt mindre än honan, är till färgen 

 brun och grå med mörkare, tvärgående, vågiga linier; bakvingarna 

 enfärgadt gulbruna. Spröten äro tjäderformiga ocli vingbredden 



35 — 50 ini^i- 



Honan är hvit eller gulhvit, med samma mörka tvärlinier som 

 hos hanen, hvilka dock här på den ljusa botten mycket skarpare 

 framträda; bakkroppen är i spetsen starkt grågulluden, och dess 

 hår fastklibbas sedermera öfver äggsamlingarna. Spröten äro smala 

 och vingbredden 45 — 80 mm. 



Den ur ägget framkommande lilla larven är till färgen ljus 

 och täckt med hvita har, men efter några få timmar mörknar 

 den. Till denna tid sitta larverna oftast kvar ofvanpå eller vid 

 äggsamlingen, där de under ogvnnsamma förhållanden, dålig väder- 

 lek etc. kunna förblifva nästan orörliga under några dagar. Ar 

 däremot vädret gynnsamt, sprida de sig och söka sin föda redan 

 inom första dygnet. Lbider de första veckorna sitta de och gnaga 

 endast pä bladens undersida, men sedan, vanligen innan de nått 

 sin halha utveckling, börja de vandra omkring, och nu kan man 

 se dem i oräkneliga skaror tåga fram på vägar, öfver ängar o. s. v. 

 De äro egentligast nattdjur, vandra om natten upji i träden och 

 äta af bladverket och återvända ned före dagbräckningen. Saknas 

 tillräckligt med föda åt de ofta enorma massorna, blifva de mer 

 oroliga och söka sin föda hela dygnet om. De kunna uppträda 

 i sådana massor, att träden formligen digna af dem, hvarje gren, 

 ja blad är fullsatt af dem, och hvarje strå på marken bär en 



