56 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1 899. 



och körsbärsträdens blad, på hvilka de afäta öfverhuden och de 

 gröna, köttiga inre delarna, så att blott nerverna och huden på 

 undersidan blifva kvar. I allmänhet skadas träden härigenom 

 blott obetydligt, men ibland kan en verklig härjning förekomma. 

 Så har händelsen varit i trädgårdar vid Kalmar, hvarom ingeniör 

 Sten Siefvert skrifver den 7 sistlidne oktober. Hans bref är 

 hufvudsakligen af följande innehåll: »På eftersommaren 1893 

 observerades första gången denna löfätare, som endast angriper 

 päronträd, och då i så stor mängd, att träden blefvo aflöfvade 

 från den 25 augusti, hvarefter frukten ej utvecklades och biet 

 oduglig. Totalt aflöfvades hos mig 40 päronträd, hvarförutom 

 en mängd andra delvis afåtos. Jag undersökte ortens trädgårdar, 

 och funnos skadedjuren i alla mer eller mindre talrikt, men de 

 hade ej förr observerats af trädgårdsmästarne. 



Jag försökte besprutning med svaga lysollösningar, som ej 

 visade någon verkan mer än på ett och annat djur. Starka 

 blandningar döda nog, men jag vågade ej använda sådana. Äfven 

 1894 års skörd var tillintetgjord. Sedan dess hafva de visat sig 

 hvarje år i ringa mängd och ej åstadkommit nämnvärd skada. 

 I år hafva de uppträdt i ökadt antal, hvarför jag befarar, att 

 åter tvänne år utan skörd stå för dörren, om ej ett medel finnes 

 till deras oskadliggörande. — Endast i min lilla trädgård räk- 

 nade jag förlusten å päron dessa nämnda två år till omkring 

 800 kronor.: 



I årsberättelsen för 1897 uppgifvas följande utrotningsmedel: 

 Beströning af bladen med kalkmjöl eller svafvelpulver, besprutning 

 med svafvelkalium (1:500 delar vatten), tobaksdekokt m. m. 



Plommonsågstekeln (Hoplocavipa Fiilviconiis Klug). 

 Prof och förfrågningar rörande denna stekel hafva erhållits från 

 ryttmästaren J. H. Berg von Linde, Tjörnarp i Kristianstads län. 

 Han omnämner, att dylika maskar funnits i plommonen under 

 de tre senare åren, särskildt det innevarande, då knappast en 

 enda sådan frukt varit utan mask. Det träd, hvarifrån profvet 

 tagits, besprutades före blomningen med kejsargrönt, utan att 

 någon verkan häraf visade sig. — Förmodligen skedde besprut- 

 n ingen för tidigt, eller ock var färgstoftet af det icke giftiga 

 slaget, ty medlet borde eljest hafva hjälpt här lika väl, som då 

 det användes mot äpplevecklaren. 



