7 2 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1 899. 



en enda, rak och tämligen vid gång- till äpplets sida; mynningen 

 af denna gång är vanligen fylld af den enstaka larvens exkre- 

 menter och fasthäftas ofta vid angränsande blad. 



Ehuruväl äfven sålunda angripna äpplen anträffades i år 

 likasom h varje annat år, voro dock de allra flesta äpplen 

 denna sommar skadade på ett helt annat sätt. De företedde 

 vanligen flera, ofta ett mycket stort antal — jag har på ett enda 

 äpple räknat ända till 70 — små rundade och mestadels mer 

 eller mindre starkt hopskrumpnade bruna fläckar, hvilka vid 

 närmare i)åseende visade sig innehålla ett eller flera fina hål. 

 Dessa fortsätta sig inåt äpplet i en mängd smala, senare på 

 sommaren mer eller mindre starkt brunfärgade gångar, hvilka 

 oregelbundet slingra sig och ofta genomkorsa äpplet i alla rikt- 

 ningar samt ställvis utvidga sig till små håligheter, och ofta 

 innehålla larvernas finkorniga uttömningar. Då sådana gångar 

 förekomma i större antal, blir frukten ofta rätt starkt förkrympt 

 och i hvarje fall skadad i mycket högre grad än genom angrepp 

 af äpplevecklarens larv, ja, ofta nog fullkomligt obrukbar till 

 hvarje ändamål. 



På yttre sidan om nämnda gångars mynningar i de brun- 

 färgade fläckarna förekommo under medlet af sommaren klara 

 utstående klibbiga blåsor, efter all sannolikhet framkallade af ur 

 äpplet genom de fina hålen utsipprande safter — hvilka blåsor 

 senare på sommaren torkade ihop till små hvitaktiga beläggnin- 

 gar å de bruna fläckarna. Dessa blåsor synas vara rätt karak- 

 täristiska för denna »äpplepest», så att man redan på grund at 

 desammas förekomst med tämligen stor säkerhet kan sluta sig till 

 arten af denna sjukdom. 



Om sålunda angripna äpplen under medlet af sommaren 

 genomskuros, kunde det ofta vara förenadt med icke ringa svårig- 

 het att i desamma upptäcka några larver. De ifrågavarande 

 gångarna äro vid denna tidpunkt ytterst fina och hafva ännu ej 

 hunnit blifva brunfärgade. Själfva larverna äro ännu mycket små 

 och till färgen hvitaktigt gula, så att de väsentligen endast genom 

 det mörkfärgade hufvudet, den äfvenledes nästan svarta nack- 

 skölden och det ungefär lika mörka abdominalsegmentet märkbart 

 skilja sig från äp]:)lets köttiga massa. Senare blifva larverna 

 smutsigt gråhvita med en något grönaktig anstrykning samt er- 



