BERGMAN: ÜESTRIDERNA OCH DERAS EKONOMISKA BETYDELSE. 135 



mänhet blott vid middagstiden på soliga dagar och visa sig sär- 

 skildt vid fortplantning och äggläggning utomordentligt lifliga och 

 energiska. 



Antalet ägg eller larver, som en hona kan producera, är 

 ganska stort, omkring 500. De äggläggande släktena tyckas hafva 

 den största afkomman. Agget är hos dessa försedt med ett fast 

 skal, ofta med ett lock [GastropJiilus] och i bakre polen med ett 

 bihang, medelst hvilket det klibbas fast vid huden eller håren på 

 värddjuret. Hos de vivipara släktena {Oestrus, Cephenomyia) 

 äro äggen tunnskaliga och svagt böjda. 



Något kännetecken, som skiljer oestridlarverna från alla andra 

 fluglarver finnes ej. Som en gemensam egenskap kan man an- 

 föra deras parasitism. De höra till sådana dipterlarver, som 

 sakna ett afsatt hufvud. Segmenteringen är nämligen bibehållen 

 äfven i främre ändan. Kroppen består af 1 1 segment. Det för- 

 sta eller hufvudringen är sammansatt af två (tydligast på larver 

 tillhörande släktet Cephenomyia). Huden är försedd med taggar, 

 tornvårtor (Brauer), vid basen mjuka med en hård kitinspets för- 

 sedda papiller. Yttre andningsorgan äro två par. Det främre 

 paret ligger mellan första och andra segmentet och utgöres af 

 små punktlika, brunaktiga stigmata. Det bakre paret finnes på 

 sista kroppsringen och består hos nyfödda GastropJiilus- och 

 Cephenomyia-Xixrwer af indragbara trachéer, hos öfriga oestridlar- 

 ver af stigmaplattor, som äro byggda efter tvänne typer. De 

 flesta släkten hafva halfmånformiga, mer eller mindre mörkt bruna 

 kitinplattor, som äro porösa, släta eller radiärt fårade. På me- 

 diala sidan af hvardera plattan finnes ett tunnare ställe, hvilket ter 

 sig som en mörkare punkt eller ring, den s. k. falska stigmaöpp- 

 ningen, i hvars periferi hufvudtrachéen fäster vid plattan. T. 4, f. 3. 

 GastropJiilus- och Dcrmatobia-\diX\^xwx hafva njurformiga bakre 

 stigmaplattor (t. 3, f. 4), hos larven i sista stadiet hvardera för- 

 sedd med 3 jämnlöpande, bågböjda vulster, som äro tvärstrimmiga 

 och utåt begränsas af en tunn kitinmembran, i hvilken det finnes 

 springor för kommunikationen med yttre luften. Anus är liten 

 och ligger under stigmaplattorna på sista ringen. De yttre mun- 

 delarna äro I eller hos GastropJiilus 2 par käkar, af hvilka de 

 större, böjda, kallas munhakar. Kring svalget finnes alltid ett 

 kitinstöd, bestående af 2, framtill genom en tvärstaf förbundna 



