136 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1 899. 



och skarpare begränsade, baktill mera tunna och utbredda längs- 

 stafvar. Munhakarna stå genom en led i förbindelse med detta 

 oesophageal-stöd. T. 4, f. 4. Hos Hypoderma-laxwemu. undergå de 

 yttre mundelarna en regressiv metamorfos. Den utvecklade larven 

 saknar käkar. Öfver mundelarna finnes ett par mjuka med i 

 eller 2 oceller försedda papiller, antenner. Larven lefver om- 

 kring 10 månader och utvecklar sig de första 6 — 7 månaderna 

 långsamt, sedan raskt. På det ställe, där han befinner sig, retar 

 han till inflammation och afsöndring utaf sjukliga produkter, af 

 hvilka han närer sig, Larven byter 2 gånger om hud. Man kan 

 således urskilja 3 stadier i hans utveckling. Mot slutet af tredje 

 stadiet blir han vanligen mörkare till färgen och lämnar till sist 

 värden för att förpuppas. 



En del arter borra vid förpuppningen ned sig i jorden 

 [GastropJiilus^ Oestrus), andra göra det ej, utan undergå sina 

 förvandlingar på marken under gräset [Hypoder)na). Förpupp- 

 ningen är i själfva verket en tredje hudömsning, i det att larv- 

 huden lossnar rundt om den egentliga, med en tunn hud försedda 

 puppan, men den afstötes ej och står genom 4 trachéer i förbin- 

 delse med densamma ( 6^«j'/;7?/'/'/7;/jr-pupporna hafva blott de 

 främre trachéöppningarna kvar, och dessa ligga i spetsen på ett 

 par små horn). Den kvarsittande larvhuden sammandrar sig mer 

 eller mindre, blir hård, spröd och svartbrun. Puppan hvilar 20 

 dagar till 8 veckor, beroende på väderleken. Kläckningen för- 

 siggår vanligen om morgnarna. Den främre delen, motsvarande 

 larvens 4 första segment, spränges då af i form utaf tvänne lock, 

 ett dorsalt och ett ventralt [Gastrophiliis), eller blott det ventrala 

 locket faller af [Hypodcrma), eller blott det dorsala [Oestrus). 

 Själfva sprängningen utföra häststyngen med hjälp af en utaf vät- 

 ska fylld pannblåsa, som kränges ut genom en springa i pannan 

 och sedan den fungerat, snart drar sig tillhopa och torkar. 



En del oestridsläkten parasitera blott på djur tillhörande 

 vissa familjer t. ex. släktet Cephenomyia blott på hjortdjur; 

 andra släkten åter lefva som larver på djur tillhörande vidt skilda 

 familjer, t. ex. Dermatobia på hund, nöt, häst och människa. Det 

 är tydligtvis i allmänhet imagon, som bestämmer värden åt sin 

 afkomma, men det finnes ock exempel på, att däggdjur själfva 

 gifvit anledning till invasion af larver. Så har man funnit lar- 



