138 ENÏOMOLOGISK TIDSKRIFT 1 899. 



G. pecorum från Lappland och Gotland. Den arten tyckes så- 

 ledes, om än sällsynt (Boheman), vara utbredd öfver hela landet. 

 I Danmark är G. pecorum åter den art, man vanligast finner 

 såsom larv, då däremot G. cqui och JiœinorrJioidalis fångas of- 

 tare såsom imagines^. 



Honorna till dessa arter lägga sina ägg på hästar. De flyga 

 därvid sakta omkring det djur, de utvalt, hålla stilla ett ögon- 

 blick, då de funnit ett lämpligt ställe, flyga så plötsligt bort och 

 lämna kvar ett 2^gg. Denna manöver upprepas, och en hona 

 kan afsätta mer än ett halft tusen ägg på en häst. Ägget är 

 klibbigt och fäster sig därför lätt på ett hårstrå, där det torkar 

 så väl fast, att det endast med svårighet låter sig aflägsnas med 

 ryktborste. Aggen af G. equi och Jiasalis äro h\ita, af G. Jiœ- 

 inorrJioidalis nch pecoriini nästan svarta till färgen. På den fria 

 ändan finnes en liten öppning, micropylen. Denna del faller 

 som nämndt af såsom ett lock, då larven skall krypa ut. Skalet 

 visar en vacker skulptur, hos G. pecorum af nätformigt förenade 

 linier (Boas), hos G. equi af tvärlinier. Det är naturligtvis mest 

 på djur, hvilka gått på bete, som man finner äggen. På de hä- 

 star, hvilka uppvisas på Veterinärinstitutets kliniker — • mest Stock- 

 holmsdjur — äro de därför ej så synnerligen vanliga. Talrikast 

 har jag funnit dem i augusti och september månader, men ända 

 in i medio af oktober, t. ex. föregående år, träftades ägg, som 

 innehöllo lefvande larver. Det har uteslutande varit ägg af G. 

 equi, jag träftat. T. 2, f. i. Dessa äro omkring i mm. långa 

 och genom sin hvita färg lätta att se, där de sitta ofta mycket 

 tätt intill hvarandra, mest på insidan af frambenen eller på bo- 

 garna, i allmänhet tyckes det på sådana ställen, som hästen har 

 lätt att nå med tungan. G. Jiœmorrhoidalis lägger sina ägg på 

 läpparna och läpphåren, hvilket förorsakar klåda, så att hästarna 

 gnida munnen mot frambenen, mot träd eller h vad de kunna 

 komma öfver. 



Om 4 — 5 dagar eller mera, beroende på väderleken, är den 

 unga larven färdig att krypa ut. Med sina taggkransar kryper 

 han sedan omkring på hästens hud, orsakar klåda, och förmår 



' Boas, J. E. V., Hestebremserne. Tidskrift for Veterinœrer. 2:den 

 Raekke. B. 21. p. 1. 1891. 



6 



