BERGMAN: OESTRIDERNA OCH DERAS EKONOMISKA BETYDELSE. I4I 



äro i början starkt röda, och fördjupningen innehåller gråhvitt var. 

 Slemhinnesåren läkas emellertid lätt, sedan larverna afgått. Det 

 är också ytterst sällan, det kan påvisas, att hästen lidit något 

 men af dessa parasiter, ej ens då de funnits till ett antal af flera 

 hundra, ja, öfver tusen (Numan). Förr trodde man också, att 

 de voro alldeles oskadliga eller t. o. m. nyttiga, då de skulle 

 befordra Peristaltiken. Flera fall finnas dock refererade, då de 

 gifvit anledning till traumatisk maginflammation med magblöd- 

 ning eller abscessbildning mellan magens hinnor, eller de hafva 

 genomborrat magväggen och orsakat djurets död i bukhinnein- 

 flammation. Undantagsvis förirra de sig till hjärnan, till mjälten 

 eller urinblàsan. G. hœmoj-rJioidalis och pecoruin, som en tid 

 fästa i ändtarmen, kunna förorsaka inflammation där. 



Någon behandling mot Gasîropliilus-\^i\tx torde ytterst säl- 

 lan vara behöflig. De äro för öfrigt så seglifvade, att ett medel, 

 som kan fördrifva dem, nog också dödar hästen. Deras kitin- 

 hud är nämligen synnerligen ogenomtränglig, hvilket ju också är 

 nödvändigt för att skydda dem emot magsaften. Enligt Perron- 

 crro och Bosso'*^ skola de lefva i ren benzin 15 timmar, i ren 

 kreosot 25 minuter, i i : 1000 sublim atlösning 24 timmar o. s. v. 

 Det bästa medel att fördrifva larverna med skall enligt deras 

 uppgift vara kolsvafla, hvaraf de utan skada gifvit åt åsna ända 

 till 40 gram invärtes i gelatinkapslar. Viktigare är emellertid, 

 att genom en omsorgsfull hudskötsel äggen och de unga larverna 

 kunna aflägsnas och på så sätt en invasion förhindras. 



Släktet Hypodcrnia Latreille har tydligen fått sitt namn 

 af, att larverna lefva under värddjurens hud. Det innefattar täm- 

 ligen stora, med långa ben försedda arter, hvars larver parasitera 

 mest på idislare, såväl Cavicornia som Cervicornia, samt på djur 

 tillhörande häStsläktet. De i Sverige allmänna arterna äro nöt- 

 kreatursstynget eller krokhumlan, H. bovis De Geer, t. 3, f. 5, 

 som förekommer öfver hela landet och igenkännes på sina rökiga 

 vingar, samt renstynget, H. tarajidi L. Vidare torde här före- 

 komma: H. Dia7ia Brauer på kronhjort och rådjur samt H. 

 Actœoyi Brauer på kronhjort. En annan art, H. lincata Villers, 

 är som imago känd bland annat från Norge och kan således 



* Archiv für wissenschaftl. und prakt. Thierheilkunde. Bd. XXI. pag. 

 161. 1895. 



