150 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT I 



jag obducerade. I den öfre delen af bakre svalgväggen hade de 

 fullvuxna larverna fäst sig och föranledt en ganska häftig inflam- 

 mation. Slemhinnan var mörkt röd och förtjockad. Några hade 

 efter renens död krupit ned i oesophagus, trachean och lungan. 

 I näshålan fann jag larver i alla utvecklingsstadier, egendomligt 

 nog, då obduktionerna företogos så sent som i april månad. Det 

 var i näsmusslorna de flesta funnos, och de hade här äfvenledes 

 orsakat inflammation och på vissa ställen, där de fullvuxna lar- 

 verna sutto, verkliga hål i slemhinnan. De kliniska symptomen 

 voro obetydliga. Djuren skakade på hufvudet, frustade någon 

 gång och hade ringgradigt näsflöde. 



Larven liknar de öfriga Ccphcno)uyia-Oi\-\.erna.?, larver. I 

 första stadiet (i- — -3 mm.) är han tämligen jämnbred. Det främ- 

 sta segmentet är smalast. De efterföljande blifva så småningom 

 bredare till det femte, hvarefter de åter smalna af till det sista. 

 Den undre sidan är plan, den öfre något hvälfd. Han är ge- 

 nomskinlig och på buksidan försedd med talrika, i tvärrader sit- 

 tande, borstlika taggar, hvilka vid svagare förstoring gifva honom 

 ett randigt utseende. På sista ringen bildas liksom en krona af 

 i spetsen något krökta taggar. Några indragbara trachéer har 

 jag ej funnit. Oesophagealstödet och munhakarna äro väl ut- 

 vecklade. T. 4, f. 4. Öfver munhakarna sjTias de båda an- 

 tennerna. 



I andra stadiet har larven fått tydliga främre och bakre 

 stigmata. Taggarna äro små, ungefär lika ordnade som efter 

 den sista hudömsningen, först färglösa, senare ljust bruna, h vilken 

 färg tidigast framträder på de främre segmentens taggar. Kroppen 

 är i början något bredare framtill än i föregående stadium, men 

 blir så småningom åter mera jämnbred, valsformig med starkt 

 hvälfd ryggsida och närmar sig då allt mera till utseendet det 

 följande, tredje stadiet. T. 4, f. 2. Under detta når larven en 

 längd af 28- — 2>3 YCi'i^'^- och en bredd af 8 mm. på sjette eller 

 sjunde ringen. Från denna aftar bredden högst obetydligt framåt 

 — hufvudringen är dock smalare än de andra — något hastigare 

 bakåt. De bakre ringarna äro längre än de främre. Buksidan 

 är mera hvälfd än förut. Hufvudringen är skild i två afdelnin- 

 gar genom en rundt omkring gående fåra, i hvilken små taggar 

 hafva plats. På den främre afdelningen sitta munhakarna, som 



18 



