BERGMAN: OESTRIDERNA OCH DERAS EKONOMISKA BETYDELSE. I^I 



mellan sig hafva en kägelformig öfverläpp. Ventralt om denna 

 är en insänkning uti huden, munöppningen, och därunder en 

 -med talrika små taggar försedd underläpp. Ofver munhakarna sitta 

 de båda kägelformiga, mjuka, vid basen sammanstötande och 

 hvardera med två ljusbruna oceller försedda antennerna. På båda 

 sidorna af hufvudringen finnas trenne halfklotformiga, nakna vul- 

 ster, hvilka på dorsalsidan skiljas af ett nästan kvadratiskt (skill- 

 nad från C. stimulator) fält, hjässfältet. Framför detta finnes 

 en genom en fåra delad tvärvulst. De punktlika främre stigmata 

 ligga på sidorna mellan första och andra ringen. Från dessa 

 löpa tvänne horisontela fåror bakåt till midten af fjärde ringen. 

 Det är de s. k. lock-fårorna, som utmärka den linie, utefter hvil- 

 ken locket öppnar sig, då puppan spränges. Andra till och med 

 tionde segmenten äro hvarandra tämligen lika, försedda framtill 

 med flera rader ungefär lika stora taggar, talrikare på buk- än 

 på ryggsidan. Antalet rader på ryggsidan i midtellinien är van- 

 ligen 2 — 3 på andra leden, 3 — 4 på den tredje, 4 — 5 på den 

 fjärde, 5 på den femte t. o. m. åttonde, 4 på den nionde och 

 inga på den tionde. På buksidan äro de 2 (mera lateralt 3) på 

 andra leden. 4 — 5 på tredje, 6 på Qärde, 7 på femte, 8 på 

 sjette t. o. m. nionde samt 4 på tionde leden. Från fjärde t. o. m. 

 nionde ringen finnes baktill pa sidorna en rad något större taggar. 

 Den tionde ringen är den längsta; den elfte är tämligen kort och 

 byggd liksom hos släktet Oestrus med en dorsal, tvärt afskuren 

 del och ett ventralt utskott, päskjutaren. T. 4, f. 3. Det senare är 

 på sin uppåtriktade yta försedt med 4 små papiller och bakom 

 dessa med en rad taggar. På den allra bakersta delen af på- 

 skjutaren finnas talrika, tämligen stora taggar, hvilka äro svagt 

 böjda i spetsen, tydligen för att bättre tjänstgöra vid larvens rö- 

 relse. Stigmaplattorna ligga på den dorsala delens bakre yta. 

 De äro halfmånformiga, något vågiga i den konvexa randen. På 

 den konkava randen synes trachéfästet som en ljusare ring, hvil- 

 ken dock hos äldre larver blir mörk, nästan svart, och svår att 

 se. Stigmaplattornas mediala ränder äro jämnlöpande (skillnad 

 från C. rufibarbis'). Den fullmogna larven är tigrerad med små, 

 runda, svartbruna fläckar, mest på hjässfältet samt på de båda 

 sista ringarna. 



Vid förpuppningen drager sig larven starkt tillhopa, mun- 



19 



