9 
midten gra, undertill med basen svartaktig, för öfrigt som huf- 
vudarten. 
Fran alla arter inom slägtet skiljes denna genom den hvita 
inkanten pa bakvingarne. 
5. Anarta melanopa (THuxs.). 
Alis anterioribus supra sat obscure fusco-grisescentibus, 
nigro-variegatis; subtus cinereo-albicantibus, macula subqua- 
drata media permagna margineque toto posteriore sat late, 
vel fascia arcuata, inter maculam mediam et marginem poste- 
riorem sita, nigris vel nigro-fuscis; alis posterioribus supra 
sæpissime albo- et nigro-mixtis, macula sublunata vel sub- 
quadrata media sat magna marginibusque interiore et poste- 
riore latissime nigro-fuscis, præterea albis, vel aliquando fere 
totis nigro-fuscis macula majore vel minore media alba ornatis; 
subtus ut supra macula permagna media magis distincta et 
plerumque pallidioribus. L. al. exp. 24—30 mill. 
Noctua melanopa THUNBERG, Diss. ent. Ins. suec., pars 2, pag. 
42 (1791). 
> -vidua HÜBNER, Samml. eur. Schm., tom. 3, tab. 86, fig. 
403 (1799— 1804). _ 
> tristis HÜBNER |. c., tab. 95, fig. 446 (1804—1818). 
>  rupestris HUBNER I. c., tab. 141, fig. 644— 5 (1804—1818). 
Anarta vidua TREITSCHKE, Schm. Eur., Bd. 5, Abth. 3, pag. 207 
(1826). 
»  melanopa HERRICH-SCHÄFFER, Syst. Bearb. Schm. Eur., 
Bd. 2, pag. 372, tab. 84, fig. 433—4 (1850). — STAU- 
DINGER, Stett. ent. Zeit., Jahrg. 18, pag. 292 (1857). 
» nigro-lunata PACKARD, Proc. Boston Soc. Nat. Hist., 
tom. 11, pag. 40 (1868). 
Till sammans med föregäende art päträffar man denna i Juni 
och Juli ı Dalarne, Herjedalen till Lappland; i Norge vid Fok- 
stuen pa Dovre, pa Skaaddavara, vid Bossekop, Kistrand och 
Kulvik i Finmarken. 
Denna art varierar mycket i färgstyrka, mörkare och ljusare. 
