Dre. at ees a 
PA 
Under Maj och Juni mänader är arten ingalunda sällsynt i 
södra och mellersta Sverige, ätminstone anda upp i Upland. 
Den är äfven träffad pa flera ställen- i södra Norige. 
Slagtet PHRYGANEA (Lin.). 
1. Ph. grandis (Lin.): antennerna lergula med bruna ring- 
ar; abdomen ofvan brun, undertill brungul; framvingarne grå, 
uppgiften om antennernas längd hos arten sädan den göres i F. S. vara den 
rätta och den i Act. Ups. gifna anses såsom oriktig och kan således vid be- 
stimmandet af LINNEs art ej tagas i betraktande. Har jag rätt häri, sa mäste 
också LINNEs art hafva antennerna af kroppens och ej af vingarnes längd. 
Sådant är förhållandet endast med Wewronia ruficrus, hvaremot HAGENS Pir. 
striata har dem, såsom HAGEN ock själf medgifver, betydligt längre och af 
vingarnes längd. Det stöd, som D:r H. sökt uti LINNÉS felaktiga och sedan 
i F. S. rättade uppgift i Act. Ups. för sin mening, förfaller derför helt och 
hället och rättelsen blir just ett ytterligare vigtigt skäl för riktigheten af vär 
tolkning. (I förbigäende vilja vi här nämna, att den af L. gjorda, nu päpe- 
kade ändringen, sammanhållen med hvad han om antennerna säger vid Phr. 
nebulosa, just är orsaken till vår yttrade förmodan, att LINNÉS specimen af 
Phr. phalenoides haft afbrutna antenner, emedan man häraf kan antaga, att 
han varit noggrann i sina bestämningar i föreliggande fall. D:r H. anser detta 
värt antagande otroligt. Antagandet inverkar ej, hvad Phr. phalenoides beträf- 
far, på bestämmandet af arten, och är det derför likgiltigt, huru vida det god- 
kännes eller ej. För vår del kunna vi likväl aldrig tro, att L., när han sagt: 
>antenn& dimidio corpore breviores» och »antennæ longitudine corporis», me- 
nat wizgarne och ej hvad han uttryckligen sagt). — Vidare invänder D:r H. 
mot det skäl, vi för vår tolkning af LINNÉS Phr. striata hämta deraf, att L. 
ställt sin art i ordningen närmast sin Pr. reticulata och icke närmast sin Phr. 
grandis, såsom han utan tvifvel hade gjort, om hans art varit identisk med 
HAGENS, utan mellan sina båda arter inskjutit sin Phr. grisea, att arternas ord- 
ningsföljd ej får här åberopas såsom bevis, emedan man finner på andra stäl- 
len i LINNEs skrifter, att han inskjutit helt främmande arter emellan hvarandra 
närstående. Att L. så gjort kan icke förnekas, men först och främst torde det 
blifva svårt att uppvisa, att han gjort detta med tvänne andra, hvarandra till 
färg och kroppsform så förvillande lika arter som Pr. striata HAG. och Phr. 
grandis L. äro — och vidare, månne man, derför att någon gång närstående 
arter blifvit vidt skilda från hvarandra, får efter eget godtycke bestämma när 
så har skett eller icke> Tvärt om måste man endast då antaga det, när alla 
omständigheter i beskrifningen dertill tvinga. Att ingen enda sådan tvingande 
omständighet här föreligger är klart af hvad ofvanför blifvit ur LINNÉS be- 
skrifning framhället, och kan således just här med största rätt såsom skäl för 
vår tolkning af den Linnéanska arten åberopas dess ordningsnummer i F. S. — 
Ytterligare anför D:r H. emot oss, att LINNÉS ord: »alæ subtestaceæ sive 
