72 x à 
retikulerade och skuggade med brunt samt försedda med 2 hvita 
punkter och hos 9 derjämte med längsgäende, svartaktigt band; 
hanens öfre analbihang länga, cylindriska, utstäende, mot spetsen 
krökta inät och nedät; oberoende nerven pa honans bakvingar 
är en gren af glenoidalgrenen, och denna senare äter sällan 
utanför diskfältet förenad med styloidgrenen i en mycket kort, 
gemensam stam. L. e. vsp. 39—60 millim. 
fusco-testaceæ, venis aliquantulum ramosis striate» bland 36 exempl. som fin- 
nas i HAGENS samling af hans Pv. striata, äro fullt tillämpliga pa 10, som 
visa vingarne enfärgade utan fläckar och hos hvilka vingnerverna äro tydliga. 
Huru vida de 5 svenska exemplar, som samlingen innehåller, höra till de Io 
nämnes ej, men D:r HAGEN medgifver dock att 3 expl. från Lappland äro 
ganska lika Phr. grandis. Gerna medgifves, att ett och annat individ af Ha- 
GENS Phr. striata påträffas, hvars färg är ganska enformig och der vingner- 
”verna kunna genom den starka hårigheten jämförelsevis lätt upptäckas, ehuru sa- 
danas antal i förhållande till alla de öfriga af arten, som hafva normal färg- 
teckning, ej kan bestämmas efter antalet deraf i ett naturaliekabinett, för hvil- 
ket exemplaren utväljas och ej sammanföras på måfå. Likväl våga vi påstå 
på grund af förhållandet i naturen, att sådana individ äro åtminstone 70» Sve- 
rige ganska sällsynta och att hos dem a/drig vingnerverna framstå mot vingen 
i öfrigt till den grad, att de genast och owi/korligen falla i ögonen så som hos 
Neuronia ruficrus och såsom det måste på grund af LINNEs ord vara med 
hans Phy. striata, alldenstund det är onekligt, att L. i sina beskrifningar just 
framhäller i främsta rummet de mest i ögonen fallande karaktärer och ej de 
mera dolda. Att vingnerverna mäste vara af sädan beskaffenhet hos hans art 
framgår just deraf, att han i arzdiagrosen framhåller nerverna såsom nästan 
uteslutande artkaraktär och ej först i den omständligare beskrifningen omnäm- 
ner dem. Det är således de utpräglade vingnerverna, som framför allt skilja 
hans art från alla de öfriga, hvilka han beskrifvit, och man kan icke uppleta 
någon annan än Nexronia ruficrus, på hvilken detta, jämte hvad öfrigt be- 
skrifningen innehåller, inträffar. — Då öfriga af oss anförda skäl äfven tagas 
med i räkningen, tro vi häraf tydligen framgå att vår tolkning af LINNÉS Phr. 
striata måste vara den rätta. — I öfrigt äro vi för vår del icke sådana dyr- 
kare af prioritetslagen, att vi ovi/korligen påyrka det N. ruficrus skall bära 
namnet N. sfriata, utan ma gerna för oss D:r HAGENS art benämnas ?hr. 
striata, blott icke LINNÉ uppgifves såsom namnets auctor, ty för oss har redan- 
det af en arts synonymi hufvudsakligen ett historiskt intresse, liksom det för 
D:r H. har hufvudsakligen ett geografiskt. Att antaga eller förkasta det af 
oss föreslagna och här ofvan genomförda namnutbytet öfverlemna vi derför 
med nöje åt hvars och ens tycke och smak och skola derpå ej spilla ett ord. 
— Vi torde framdeles komma i tillfälle att yttra oss öfver den vederläggning 
af vår tolkning af åtskilliga andra arter bland LINNÉS ?Aryganeide, hvilken 
D:r HAGEN i ofvan anförda uppsats sökt åstadkomma. 
