100 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1881. 
För ett par ar sedan observerade jag att getingar eller ve- 
spor flögo talrikt upp ur en jämn gräsvall. Vid närmare efter- 
seende fann jag, att de utflögo ur ett rundt hal i marken af 1,5 
tums diameter, i hvilket en käpp kunde nedstickas ungefär 1 fot. 
Som jag samtidigt märkte, att mina bin mycket ofredades af ve- 
spor, beslöt jag att utrota odjuren. Jag fylde derför hälet med 
jord, som härdt tilltrampades; men efter nägra timmar flögo de 
lika lifligt ur ett nygräfdt hal bredvid. Detta upprepades flera 
gänger med samma päföljd. Derpä fylde jag hälet med vatten; 
— ty dô skulle de — men det halp ej. De gräfde sig ater ut 
och voro lika krya. Da fylde jag hälet med kokhet vatten — 
och sen var det slut med dem. Boet uppgräfdes derefter och 
var Ofver ett kubikfot stort, men sa trasigt efter det heta vattnet, 
att det ej kunde bevaras. 
Ett annat getingbo, stort som ett menniskohufvud, ytterst 
täckt med afrundade, randiga fjäll, har under ett tak hallit sig 
oskadadt ett par ar’. 
! På getingarnes meritlista torde äfven böra uppföras deras stora egoism. 
Lyckas det dem att en gång intaga en fördelaktig position, så är det svårt 
att göra dem platsen stridig. Förliden sommar var jag vitne till, huruledes 
getingar brukade infinna sig tidigt på eftermiddagen å ett utvärdshus, för att 
taga till bästa af de sockerhaltiga spritvaror, som gästerna råkat spilla på bor- 
den, hvarvid getingarne, med den starkares rätt, utöfvade det mest hänsyns- 
lösa tyranni mot flugor och andra insekter, hvilka i samma afsigt instälde sig 
å borden. Getingarne, trotsande på sin styrka och giftiga gaddar, unnade al- 
drig öfriga flygfän det minsta af välfägnaden, utan angrepo genast de svagare 
kamraterna och jagade bort dem, annekterande allt för sig sjelf. 
J. SP. 
j 
| 
f 
