I 
FOSFORESCENSEN HOS LYSMASKEN 
AF 
HENRIK ENELL. 
Den märkvärdiga egenskap, som vissa djurverldens individer 
besitta, nämligen att i mörkret forma en större eller mindre del 
af sina kroppar att lysa, har, säsom af nedan stäende synes, ännu 
ej funnit nägon fullt nöjaktig förklaring. Samma ar äfven för- 
hällandet med de föremäl tillhörande växtriket, hvilka hafva denna 
egenskap. Hvad särskildt beträffar lysmasken, Lampyris nocti- 
luca, hafva gissningarna varit olika. Bland annat har man till- 
skrifvit elektriciteten hufvudrollen vid detta ljusfenomen. 
I Comptes rendus T. XC, N:o 7, sid. 318 förekommer en 
rätt beaktansvärd artikel i detta ämne, hvilkens författare är M. 
Jousser DE BELLESME. Da emellertid föregående experimentato- 
rer t. ex. MarrEuccı erkänt sig vara vanmäktiga gentemot lys- 
maskens vilja att lysa eller icke, ansäg sig BELLESME bora sla in 
på en annan väg; han borttog nämligen hufvudganglierna, hvari- 
genom djuret mistade sin fria vilja. Derefter sattes nervstammen 
i förbindelse med en elektrisk ström, dä fosforescensen inträdde. 
Likasom MATTEUCCI fann BELLESME, att närvaron af syre är ett 
oundvikligt vilkor, for att djurets lysapparat skall göra tjenst, ty 
i kolsyregas eller indifferenta gaser, såsom qväfve, vate, lyckades 
det på intet sätt, ej ens med tillhjelp af elektricitet, att fram- 
bringa lysandet. Detta experiment visar säledes, att elektriciteten 
ej kan vara orsaken till detta fenomen. BELLESME tror sig med 
säkerhet kunna antaga, att de stora celler med kornig protoplasma, 
hvaraf den lysande apparatens parenkym bestär, frambringa en 
kropp, som lyser vid beröring med den luft, hvilken i rikligare 
mängd passerar de invid liggande trachéerna. De ljusa partier 
man ser på djuret vid lysapparaten har man förr ansett vara en 
fosforescent materia, men på vederläggningarna deraf vill BELLESME 
