ONE AVITAXELYET HADENA. SECALIS,L. 
AF 
SVEN LAMPA. 
Om man med uppmärksamhet betraktar ett rägfält vid den 
tid af försommaren, da axen skjuta fram ur bladslidorna, sa mär- 
ker man nästan alltid, att ett eller annat ax tillika med üfversta 
delen af strået förlorat sin grönska och i följd däraf bjärt sticker 
af mot de öfriga genom sin nästan hvita färg. Mången jord- 
brukare, som icke nogare undersökt dylika rågstrån, anser helt 
visst, att axen blifvit skadade af frost; men detta är i de flesta 
fall icke händelsen, åtminstone i södra och mellersta Sverige, om 
åkern är tillbörligen torrlagd och icke lider genom inflytelsen af 
närliggande vattensjuk och frostländt mark. Det händer visser- 
ligen ej så sällan, att starka frostnätter infinna sig just vid tiden 
för rågaxens framkomst, och att de ax, som ej helt och hållet 
kommit fram ur bladslidan, såsom varande späda och mycket 
ömtåliga, delvis taga skada och hvitna; men öfversta ändan af 
strået är då fastsittande vid det öfriga och kan ej med sådan 
lätthet utdragas ur bladslidan, som fallet är med de hvitax, hvar- 
om här är fråga. Dessa strån äro nämligen afbitna inuti blad- 
slidan, strax ofvanom sista leden, hvarigenom axet hvitnat af 
brist på näring, och orsaken härtill är någon helt annan än frost. 
Redan i midten af förlidet århundrade, då genom LINNEs 
föredöme och trägna uppmaningar, rätt många naturforskare och 
landtmän hos oss synas hafva bemödat sig om att iakttaga och 
studera insekternas vanor och lefnadsförhållanden, upptäckte C. G. 
BERGSTRÖM, att hvitaxen uppkommo genom en »mask» eller larv, 
e 
Entomol. Tidskr. Arg 7, H. 2 (1886). 5 
