AURIVILLIUS: SVENSKA GRAFSTEKLAR. 167 
submarginalfaltens beskaffenhet liknar den sa mycket arterna inom 
Pompilus pectinipes-gruppen, att flere författare uttalat den för- 
modan, att den endast vore grundad pa aberranta exemplar till- 
hörande denna grupp. Den svenska hanen synes mig dock skild 
fran alla de af THOMSON uppstälda arterna inom fectinipes-grup- 
pen, ty fran P. Dahlbomi och pectinipes skiljer den sig genast 
genom analvalveln, som ej har 3 kölar vid basen och sjätte 
ventralsegmentet, som saknar nedtryckning i spetsen; fran P. 
proximus genom första dorsalsegmentet, som ej är hårigt och 
fran P. aculeatus genom framtarsernas första led, som är obe- 
väpnad. Hanen till P. crassicornis THoms. har jag ej sett, men 
äfven den synes mig enligt beskrifningen vara skild fran Aporus 
dubius. Fran dem alla synes dubius afvika genom sjätte ventral- 
segmentet, som är föga inskuret i spetsen och tydligt längre an 
den lilla analvalveln samt genom den grunda intryckningen i 
midten af femte ventralsegmentet nära spetsen. Äfven färgen är 
mörkare än hos någon af de hanar af pectinipes-gruppen, som 
jag sett. Om således denna form också är en god art, torde 
den dock, enligt hvad Konr redan framhållit, knappast få anses 
såsom typ för något särskildt slägte. 
FERREOLA SMITH. 
Salius DAHLB. (non FABR.). 
Detta slägte, som af KoHL” endast anses såsom en grupp 
inom slägtet Pompzlus, afviker dock så betydligt i sitt allmänna 
utseende från de egentliga Pompiliderna, att det synes mig för- 
svara sin plats såsom ett eget slägte 
Prothorax är kullrig och förlängd så, att vingarne utgå från 
midten af thorax; mellansegmentet (»metathorax») är baktill starkt 
och jämnt bågformigt utskuret med utdragna sidohörn. Bakkrop- 
pen är bred, vid basen nästan bredare än mellankroppen, och 
dess andra segment är bäst utveckladt, något längre än första 
segmentet och ej kortare än 3—6 sammanlagda. 
+ Die Gattungen der Pompiliden. Verb. Zool. Bot. Ges. Wien B. 34. 
1884 p. 52, 54—55. 
