180 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1886. 
vers naturlige Tilholdssted er imidlertid under Huden paa Ryggen 
af Dyrene, og for at komme did maa de selvfölgelig vandre 
opover, naar Æggene oprindelig har været afsatte længere nede 
paa Kroppen; ifald Mennesket gik paa fire ligesom Dyrene, vilde 
altsaa Larverne ved at flytte sig opover ogsaa hos dette tilsidst 
komme til at sidde i Ryggen, men paa Grund af Menneskets 
opreiste Gang kommer de ikke did, men op i Hovedet eller 
Skuldrene. At de forholder sig rolige paa sin Plads, naar de 
fra först af har faaet Sæde i Hovedets behaarede Del, kan maaske 
naturligt forklares derved, at de her finder Forholdene og Om- 
givelserne mindre abnorme, end Tilfældet er paa de uhaarede 
Dele af Legemet. 
Med Hensyn til Arten kan der neppe vere nogen Tvivl 
om, at det er den almindelige Kobrems (Hypoderma bovis). 
Vi kjender her fra vort Land af Slægten Æ/ypoderma foruden 
denne Art kun Renbremsen (Hyp. tarandi), der imidlertid kun 
forekommer paa samme Lokaliteter som Rensdyrene. Bræmse- 
larverne hos Mennesket er derimod, som i det foregaaende vist, 
observerede fra mangfoldige Kanter af Landet, hvor kun Kobræm- 
sen kan tænkes at forekomme, og der bliver saaledes 1 Virkelig- 
heden ingen anden Art at velge paa. Ganske vist vilde det 
vere höist interessant gjennem Udklækning af en slig Larve at 
kunne före et direkte og uomstödeligt Bevis for dens Herkomst, 
men det synes, som om Udsigten hertil desværre er ringe. Istedet- 
for de tidligere forestaaede Fremgangsmaader maatte jeg 1 hvert 
Fald til dette Oiemed tilraade et andet Forsög, der vistnok vil 
frembyde adskillig Vanskelighed, men dog udfört med behörig 
Omhyggelighed og Forsigtighed maaske turde kunne lede til det 
önskede Resultat. Saasnart en slig Larve ikke lengere vilde 
forblive i Ro under Patientens Hud, men udstödtes af Svulsten, 
maatte man forsöge at anbringe den i en lignende Svulst paa 
Ryggen af en Ko, som til dette Oiemed maatte haves i Bered- 
skab og hvoraf man da först fik klemme ud den derværende 
Larve. Paa denne Maade skulde det kanske lykkes at bringe 
Larven til videre Udvikling, forudsat at den ikke blev beskadiget 
ved Overflytningen. At forsöge paa at faa disse Larver til at 
forpuppe sig i den Tilstand, hvori de befinder sig ved Udstüd- 
ningen af Menneskets Hud, vil, efter hvad jeg ovenfor har oplyst, 
