10 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1887. 
är författaren likvisst obekant, äfvensom af hvilken art de voro, 
ty själfva flugorna gingo förlorade. 
Uti ofvan nämda akademis handlingar af ar 1789, sid. 221, 
omförmäler J. L. ODHELIUS, att han från dir ARVID FLANCK i 
Karlstad erhållit »ett sällsynt slags larver, utdrifne ifrån ett ungt 
fruntimmer under en brunskur». Patienten blef sjuklig år 1786, 
med »svåra knipningar och ref i magen», yrsel och hufvudvärk 
om morgnarne, brånad i halsen och stor mattighet, »så att hon 
ofta måste intaga sängen», Det onda tilltog småningom, hvar- 
före läkare måste anlitas sommaren 1787. Efter drickandet af 
mineralvatten och laxering genom intagning af jalappapulver 
började larver afgå, dock icke alla förrän aloépiller med Reszra 
jalappe och Mercurius dulcis, tillika med en stor myckenhet af 
mineralvatten intagits, hvarefter helsan aterkom. Larverna voro 
gulbruna, 4—6 linier långa och försedda med en lang svans. 
De beskrifvas af DE GEER uti Mem. Tom. VI, p. 101, och skola 
tillhört Helophilus pendulus Lin. Flickans diet året förut hade 
företrädesvis utgjorts af mjölk och tvänne gånger i veckan af 
sur tätmjölk m. m. Författaren gissar att flugan lagt sina ägg 
i gräddan på sistnämda slags mjölk. 
Slutligen får jag ej underlåta att meddela ett sammandrag 
af en uppsats, som är intagen uti Hygiæa för år 1886, sid. 656 
och har till öfverskrift: »Bidrag till kännedomen om de i menni- 
skans tarmkanal förekommande intestinaldjur» af d:r A. GRENAN- 
DER. Författaren omtalar däruti, att han om hösten 1884 vid 
Hedåkers herregård fått besök af en statkarlshustru, som hade 
magkatarr, hvilken botades genom något alkaliskt amarum samt 
diet. Hon ansåg likväl själf att »mask» varit sjukdomsorsaken, 
emedan »en hel göpne» sådane bortgått efter kolikplågor, under 
några tätt på hvarandra följande uttömningar. Exkretet blef ut- 
kastadt på marken, som seden är på landet; men därtill upp- 
manad, återkom hon efter några dagar och medförde hundrade- 
tals af maskarne. Några flera dylika hade under tiden icke med 
uttömningarna afgått. Bland de lifligaste maskarne utvaldes ett 
tjogtal, som inlades uti fuktig mossa i en metalldosa, hvilken 
erhöll sin plats uti författarens byxficka. Där gingo de snart i 
puppa, men först efter 5—6 veckor utkläcktes den första flugan 
och kort därpå ytterligare trenne. Dessa öfverlemnades seder- 
