MEVES! SKOGSINSEKTERS HÄRJNINGAR. 31 
Tomicus typographus. 
Visserligen är det en känd sak, att träd, som angripits af 
denna mycket allmänna skalbagge, dö, men icke desto mindre 
kan frågan, huruvida barkborren är för skogarne synnerligen 
skadlig, anses icke vara fullständigt utredd. Mången antager att, 
enär årligen tusental af insekten anfallna granar i vårt land för- 
torka, den måste vara en af våra för skogen skadligaste insekter, 
men andra ha trott sig finna, att han endast undantagsvis slår sig 
på friska träd och nästan uteslutande håller sig till dem, som af 
en eller annan anledning råkat i döende tillstånd, och hvilkas 
undergång han således endast påskyndar. Sådana anledningar 
förekomma ofta, enär granen är ett ömtåligt träd, hvilket tager 
obotlig skada redan af lätta sår och lindriga skogseldar, som af 
tallen uthärdas utan stor olägenhet. Därtill kommer framför allt, 
att granen till följd af sina flacklöpande rötter, hvilka lemna 
trädet föga fäste, och sin jämförelsevis stora grenmassa är synner- 
ligen utsatt för stormskada ej blott genom fullständigt kullstör- 
tande, utan ock, i vida större utsträckning, genom sugrötternas 
afslitande till följd af trädets vajande rörelser, en skada, som ej 
genast faller i ögonen, men snart nog ger sig tillkänna genom 
trädets förtorkande — den s. k. grantorkan — på stundom rätt 
stora vidder. Att de döende träden måste blifva ypperliga till 
hall för barkborren, är själfklart; han behöfver ej, såsom när han 
angriper ett fullkomligt friskt träd, frukta att 1 sitt borrhål vid 
sårandet af bastlagret dränkas i den framsipprande kädan. Ej 
underligt att, då man i de döende träden finner massor af denna 
insekt, han ensam får uppbära skulden för trädens undergång. 
I alla händelser torde vara behöfligt att genom noggranna iakt- 
tagelser söka få närmare utredt, huruvida barkborren anfaller full- 
komligt friska träd i större utsträckning. — Jägmästarne hafva 
naturligtvis ofta nog anledning inberätta fall af grantorka synner- 
ligast i trakter, där äldre granskog finnes utan afsevärd inbland- 
ning af andra trädslag, och intager i detta afseende Vermland 
ett framstående rum. Här har, enligt hvad jägmästarne VICKMAN 
och FAGERLIN haft att berätta, på åtskilliga allmänna skogar 
grantorkan under hela tioårsperioden och äfven under några år 
