1 6 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1890. 



möter dock främst den svårigheten, att hans art skall hafva livita 

 antenner {j^antennis aluisi>). Strängt taget har ingen hithörande 

 art rent hvita antenner, utan mer eller mindre tydligt svartring- 

 lade eller brunringlade. Men vi tro att Linnés ord ej här få 

 tagas så noga. Skäl härför synes oss vara hvad L. säger om 

 antennerna vid sin P/ir. longicornis (N:o 1492), där det heter 

 y>a7ttciüice albidœr., ehuru de hos denna art hafva dels bruna 

 ringar och dels mot spetsen bruna ledfogningar. Sådant anmär- "i 

 kes ej af I.., utan hans ord skulle, strängt tagna, gifva anledning 1 

 till påståendet, att antennerna voro enfärgadt hvitaktiga. Så är <) 

 likväl ej förhållandet och man vet äfven, att i viss dager synas 

 de mörka ringarne försvinna, så att antennerna tyckas vara en- 

 färgadt hvitaktiga, hvilket således gifvit anledning till Linnés ord. 

 Sådant kan därför äfven vara förhållandet med antennerna hos 

 hans T. Robertella, som ej beskrifves i S. N. X, utan aldraförst 

 i F. S, ed. n. Vi äro ej i tillfälle jämföra de senare editio- 

 nerna af S. N., utan måste hålla oss till orden i F. S. Här , 

 heter det: y>alœ fuscœ s. nigra, vix manifeste cinerea inaiiratcf. 

 (= irroratœ) macula alba ad anguhun ani>->. Vidare säger L. 

 om storleken: y>stati/ra Pli. Svanimerdamellœ, sed paullo mi- 

 nor'». Af de nu anförda orden äro tydligtvis ycinereo-inauratoi j 

 tryckfel i stället för y.cinereo-irroratœ>->, eljes voro de menings- \ 

 lösa. Då vi skrefvo första uppsatsen i ämnet, ansågo vi, att L. 

 med sin beskrifning afsett Leptocerus dissimilis, men vi ansågo 

 oss ej fullt säkra härpå, hvarför vi ej vågade föreslå något namn- 

 utbyte. A' i kände ej heller då, så många Leptocerus--àx\.ç.x från 1 

 Sverige, som vi känna numera. Af dem vi då kände kunde 

 Linnés ord endast tolkas så som vi gjorde. Vi hafva dock nu 

 lärt känna en svensk art, som nästan helt och hållet öfverens- 

 stämmer med den Linnéanska beskrifningen. Vi mena Leptoce- 

 rus alboguttatus Hag., M'Lachl. Hos den äro framvingarne 

 bruna [fusccc) såsom L. säger; vid närheten af tvärnerverna finnas 

 några glesa, hvitaktiga hår, så att Linnés ord: »«/02 — — vix 

 vianifeste cinereo-inaîiratœ {= /r/^v^'/ts) fullkomligt passa härtill. 

 Arten är också något mindre {paulo minor), än Tinea Svam- 

 merdamella, såsom L. uppgifver. Den har på framvingarne nära 

 analhörnet en stor hvit fläck, som är mycket tydlig då djuret 

 lefver och vingarne äro sammanlagda (^t macula alba ad angu- 



16 



