LAMPA: ÄNNU KN MYGGART UR SALA (iRUFVA. 0.5 



mot aftnaine samla sig hundratals individer uti flockar, för att 

 tillsammans utföra sina egendomliga luftiga danser. 



4. Tr. fiiscata Meig. Dipt. I, 212. — Staeg. Dipt. Dan. 

 56. — Zetj'. Dipt. Scand. X, 4042. — Schimer. Faun. Austr. II, 548. 



Liknar Jiiciiialis, men blott de två mellersta rygglinierna äro 

 tydliga och färgen cär öfverallt mörkare, utom på genitalierna. 

 Vingarne ej vattenklara, utan gråbrunaktiga. Dängd 5 mm., vin- 

 gen 6 mm. Förvandlingen okänd. 



Förekommer sparsamt här och där i Danmark och Tyskland 

 m. fl. länder under oktober månad; men är ännu ej anmärkt i 

 Sverige. 



5. Tr. inaculipciinis Meig. Dipt. I, 214. — Zett. Ins. 

 Lapp. 853. — Staeg. Grönl. antliat. 356 (1845). — Zett. Dipt. 

 Sc. 4046. — Schiner. Faun. Austr. 547. — Tipula cinerea Fabr. 

 Fnt. Syst. IV, 240. — Limnobia cinerea Meig. Dipt, I, 149. 



Brunaktigt grå, halskragen smutsigt hvitgul, de fyra rygg- 

 linierna ofta otydliga. Vingarne hafva tre, vanligen tydliga, mörka 

 fläckar, af hvilka den innersta, närmast vingroten, är aflång, nästan 

 fyrsidig och belägen vid basen af tredje ribban; den mellersta 

 på tvärribban, som tillsluter diskfältet, samt den yttre, närmast 

 vingspetsen, på den korta tvärribba, som sammanbinder andra 

 och tredje ribborna. Hanens analbihang äro tånglikt böjda mot 

 hvarandra och honans äggläggningsrör spetsigt och krökt nästan 

 i form af en klo. Längd 7, vingen 9 mm. 



Enligt Zetterstedt skall arten vara sällsynt om våren i 

 södra Sverige (Skåne), södra Norge och vid Petersburg. Enligt 

 Schiner är den mycket sällsynt i Österrike, men upptages icke 

 af Neuhaus i hans »Diptera Marchica». Som vi sett är den nu 

 under förra delen af vintern funnen i mängd i Sala grufva. 



6. Tr. regelationis Lin. Faun. Suec. N:r 1754(1761). — 

 Meig. Dipt. I, 214, Tab. 7, f. 9 $. — Zett. Ins. Lapp. 853. 

 — Staeg. Dipt. Dan. 56 (orätt kallad relegaiionis). — Zett. 

 Dipt. Sc. X, 4045. — Bohem. Öfvers, Vet. -Ak. Förh. 1849, s. 

 155. — Schiner. Faun. Austr. II, 547. 



Brungrå, ryggen med fyra, ibland otydliga, mörkare längs- 

 linier, de båda yttre framtill af kortade. Tvärribban mellan tredje 

 och fjerde ribban beskuggad af en möj-k fläck, och den bakersta 

 tvärribban icke liggande i linie med den närmaste, utan berö- 



5 



