2l6 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1890. 



rikare platserna med dvärgbjörkar och videbuskar. Slutligen högst 

 uppe, bland snö och is, smyga ännu arter af Salix i skrefvor 

 och afsatser och skjuta ej stort mer än de fruktifikativa delarna 

 <.)fver marken. Här tyckas emellertid de mindre fjällväxterna 

 trifvas väl, obekymrade af väder och vind. Arter af slägtena 

 Rhodiola, Diapensia, Saxifraga, Ranunculus, Silène m. fl. trotsa helt 

 frimodigt Nore nordan. 



Sedan vi ordnat om logis och vivre, begifva vi oss ut på 

 fångst. Första dagen egna vi åt en vidsträckt myr, belägen norr 

 om stationen. Solen strålar härligt på det nära nog molnfria 

 himlahvalfvet; endast omkring fjällens snöbeklädda toppar sväfva 

 skymmande dimmor. Kort efter vårt inträde på myren få vi 

 göra bekantskap med den så mycket omordade larven till Bom- 

 byx Lanestris ab. Aavasaks<T Teich. Vid det ganska sinnrikt 

 å en dvärgbjörksbuske hopspunna :)boet» krypa larver ut och in. 

 »Boet» består, • — i likhet förmodligen med »boet» till hufvud- 

 formen. Bombyx Lanestris, - — af tvenne afdelningar, nämligen ett 

 mera afskildt rum, där larverna under sin tillväxsttid i fred och 

 ro kunna undergå sina hudombyten, och ett större, rymligare, 

 ofta spaltadt i flere afdelningar, hvilket tjenar såsom allmän hvilo- 

 plats och tillflyktsort under ruskväder. Från denna sällsamma 

 boning leda talrika vägar, uppbyggda af silkestrådar, än till stånd 

 af Rubus Chamaemorus, än till småbuskar af Vaccinium uligino- 

 sum eller Betula nana, på hvilka växters bekostnad larverna lefva. 

 Dessa senare hafva ej ännu nått någon betydande storlek. Dock 

 äro de redan så långt komna, att man med tämlig säkerhet skulle 

 kunna sluta sig till, att de respektive äggen blifvit lagda på hö- 

 sten, icke på våren. Vi stärkas i denna vår förmodan, då vi 

 på samma ställe finna äggsamlingen, omsorgsfullt kringspunnen 

 af håren från honans abdonimaltofs och desslikes fästad på ett 

 fjolårsskott. Den fullt utbildade individen torde sålunda flyga, i 

 likhet för öfrigt med sina samslägtingar, om hösten, icke på vå- 

 ren. Vi medtaga ej larvkolonien, utan låta den ännu så länge 

 stå på tillväxt. Vi vandra vidare öfver myren, i riktning mot 

 en bäck, som rinner tvärs igenom mossen och hvilkens stränder 

 beklädas af små löfdungar. Från en grästufva höjer sig med 

 tunga, oviga vingslag en Erebia Lappona Esp. och knappast 

 hafva vi hunnit gifva honom ett lämpligt härberge, förr än ett 



