28 



ÄNNU ETT ÖNSKNINGSMAL FÖR ENTOMOLOGIEN 



I SVERIGE. 



I anslutning till hvad som af annan hand i en föregående 

 årgång af tidskriften blifvit framhållet rörande vissa önskningsmål 

 för entomologien i vårt land önskar insändaren fästa uppmärk- 

 samheten på ännu ett sådant, som tillika är af den art, att dess 

 realiserande beror på föreningens egna medlemmar. 



Många sådana, som äro bosatta i landsorten, hafva säker- 

 ligen i likhet med insändaren afundats de i Stockholm bosatte 

 ledamöterne särskildt för de många tillfällen att sammanträffa 

 med andra entomologer, som där erbjudas. Har man samspråkat 

 med någon, som bevistat föreningens sammankomster, vet man 

 att dessa hos deltagarne efterlemna de angenämaste minnen, och 

 hvarje gång man i tidskriften läser redogörelsen för ett förenings- 

 sammanträde, kan man icke annat än beklaga, att de stora af- 

 stånden i vårt land skola snart sagdt göra det omöjligt för fler- 

 talet af entomologiens idkare och vänner att få vara med och 

 vid sjelfva härden uppeldas för det gemensamma intresset. Men 

 detta, att i medelpunkten emellanåt samla de spridda krafterna, 

 förblir väl ett oupphinneligt önskningsmål (försåvidt vi icke skulle 

 få zontariffsystem, hvilket, skämt åsido, äfven ur andra synpunkter 

 borde med glädje helsas af oss entomologer). 



Men då man icke kan få allt hvad man vill hafva, så får 

 man nöja sig med mindre, och det är för att rekommendera ett 

 icke så oäfvet surrogat för hvad de fleste af oss sålunda måste 

 sakna, som insändaren önskar taga till orda. Och han vågar om 

 medlet tillämpa det gamla hederliga vitsordet: probaturn est. En 

 af entomologiens varmaste idkare i vårt land — bosatt i Kri- 

 stianstad och i sin entomologiska verksamhet känd af tidskrif- 

 tens läsare — föll på den lyckliga idéen att i sin omgifning 

 uppsöka för att icke säga uppamma en liten trupp af hängifna 

 vänner till detta studium, som nu, dess bättre, synes vinna allt 



I 



