ANDERSSON: ÄNNU ETT ÖNSKNINGSMAL FÖR KNTOMOLOGIEN. 29 



flere utöfvare i vårt land. För att hålla intresset vaket, samman- 

 förde han vidare oss amatörer i Kristianstad och dess omnejd, 

 med hvarandra, och vi kommo genast under fund med, att dessa 

 möten hade en synnerlig förmåga att s[)orra hågen för det stu- 

 dium, hvaråt vi egna våra lediga stunder. Och snart nog hlef 

 det för oss alla ett oafvisligt behof att emellanåt komma till- 

 sammans. Fastän tillämpadt i smått, är detta naturligtvis det- 

 samma behofvet, som sammanfört krafterna i den stora Entomo- 

 logiska föreningen. Och det behof, som denna känt och i sina 

 stadgar uttryckt, nämligen att äfven under den blida årstiden 

 hålla ett sammanträde, som kunde egnas åt exkursioner, har gjort 

 sig gällande också hos oss, ehuru det, sanningen att säga, icke 

 ännu blifvit med allvar realiseradt. Mera allvar hafva vi haft 

 med våra sammanträden under den kallare årstiden. Och vid 

 vår långa nordiska vinter, då hela den brokiga insektverlden för- 

 svinner och då särskildt fjärilarnes älskliga gestalter under många 

 månader u])phöra att egga samlaren till förnyade ansträngningar 

 eller på sin höjd i skenbart liflös form i i)upphuset hålla honom 

 i en viss oro, blandad med glada förhoppningar, då kan det nog 

 behöfvas botemedel mot intressets slappande. Visserligen står 

 det enhvar till buds att äfven i: ensamheten under vinterdagarne 

 taga fram sina samlingar och vid deras åsyn erinra sig, att det 

 nog åter kommer en tid, då naturen kastar af sig liksvepningen 

 och allt lefver och rör sig i densamma. Men ingenting är dock 

 bättre för intressets spännande och vidmakthållande, än att då 

 få sammanträffa med liktänkande och med dem utbyta tankar 

 och erfarenheter från sommarens lyckligare dagar. Delad glädje 

 är här såsom annars dubbel glädje. Det är ju en gammal er- 

 farenhet, att man under lifvets höst och vinter med förkärlek 

 låter tanken ila tillbaka till dess vår- och sommardagar, och att 

 därvid alla sorger och obehag, som nog åtföljde äfven dessa se- 

 nare, förblekna och utplånas, under det att deras ljusa minnen 

 afteckna sig allt skarpare och framstå i en förklarad glans. Så 

 förflytta oss också vi, entomologer, när vi under de kulna vinter- 

 dagarne drabba tillsammans, helst tillbaka till vårens och som- 

 marens ljusa dagar; vi ihågkomma framför allt det eller det 

 stiliga fyndet, som vi gjorde på den ena eller andra af »de sälla 

 jagtmarkerna», och alla små förtretligheter, som entomologen ei 



2 



