3^ ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT I 89 1. 



Uthärda nästan total missväxt hvart fjärde år och mindre förluster 

 däremellan, eller ock — hvilket väl i längden vore det mest 

 ekonomiska — se till, att löfskogen fortast möjligt afrödjes för 

 att ersättas med barrträd. Blefve sistnämda åtgärd vidtagen, icke 

 allenast på de kronoegendomar, som redan äro utsatte för ollon- 

 borrarnes angrepp, utan äfven à andra, där härjning i framtiden 

 kan förutses, så vore enligt mitt förmenande en af de främsta 

 orsakerna till dessa skadedjurs oerhörda förökning på god väg 

 att aflägsnas, synnerligas! som omkringboende jordbrukare nog 

 skulle nödgas följa exemplet, sedan de lärt att inse ändamålsen- 

 ligheten af ett sådant förfarande. 



Rörande nyttan och nödvändigheten af att insamla och döda 

 oUonborrarne och deras larver i så stor skala som möjligt, torde 

 numera ej vara nödigt att vidlyftigare yttra sig, sedan allmänhe- 

 ten synes vara alltmer öfvertygad derom^ och hvarken hos oss 

 eller i andra länder något verksammare medel till deras utro- 

 tande är bekant. Särskildt må dock påpekas, att insamlingen 

 bör sättas i verket så snart oUonborrarne uppkommit ur jorden 

 och medan de ännu hålla till i de närmaste träden å fälten eller 

 ytterst i skogskanterna; ty sedermera sprida de sig mer och iner^ 

 hvarefter det blir långt svårare och mödosammare att åtkomma dem. 



Ett utrotnings- eller kanske rättare skyddsmedel, som hittills 

 allt för litet beaktats, består uti själfva brukningssättet för den 

 jord, som plägar vara utsatt för oUonborrarnes angrepp. Någon 

 föreskrift härutinnan, som kan befinnas lämplig för alla landt- 

 egendomar, kan dock ej lemnas, då allt för många olikartade 

 förhållanden därvid måste tagas i betraktande. En sak bör dock 

 aldrig förgätas, nämligen den, att ju oftare man är i tillfälle be- 

 arbeta jorden under de tider, då larverna befinna sig nära ytan, 

 desto bättre, ty många af dem blifva derunder klämda till döds 

 genom beröring med redskapen, och andra föras upp i dagen, 

 dnr de utsättas för det tor dem förderfliga solskenet eller upj)- 

 ätas af foglar. Att redan på förhand veta hvar en härjning skall 

 komma att inträffa är således af ganska stor vigt, och man bör 

 därför om aftnarne efter solnedgången under de sista svärmnings- 

 dagarne söka utröna, på hvilka platser honorna massvis slå ned 

 för att lägga ägg. Kommer man under fund härmed, så bör jor- 

 den där sedan plöjas till sådant djup, att äggen eller de små 



4 



