lampa: berättelse till k. landtbruksstyrelsen 1890. 3 7 



larverna komma upp till sjelfva ytan. Kan detta ej ske i rätt tid, 

 så återstår alltid den utvägen att ställa så till, att denna mark tre 

 år därefter, d. v. s. det kommande härjningsåret, må kunna om- 

 sorgsfullt trädas, hvarigenom ingen gröda därstädes då går för- 

 lorad, och ett lämpligt tillfälle erbjudes, att vid brukningen undan- 

 skaffa larverna. 



Vid flera tillfällen har jag redan förut påpekat nödvändig- 

 heten af att omändra den förut vanliga växtföljden å den jord, 

 som besväras af ollonborrelarver, i fall den ej är uppgjord med 

 fästadt afseende på de efter gifna mellantider återkommande härj- 

 ningarne; ty det blir väl i alla fall förmånligare att underkasta 

 sig en rubbning i cirkulationen å någon del af jorden, än att 

 låta en kanske lofvande gröda den ena gången efter den andra 

 bli förstörd. 



Efter att hafva anfört ofvanstående, må det tillåtas mig att 

 här nedan sammanföra de åtgöranden, som enligt mitt förmenande 

 äro nödvändiga att vidtaga, såväl från statens som andra all- 

 männa inrättningars sida, hvilkas befattning därmed kan anses 

 nödig och önskvärd. 



Jag vill då till en början åter påpeka vigten af ett planmäs- 

 sigt och för ändamålet afsedt genomförande af barrträdsplanterin- 

 gar å statens domäner i de för ollonborrehärjningar utsatta om- 

 rådena, äfvensom uti de närgränsande, hvarest lokala förhållanden 

 äro af sådan natur, att det antagligen endast kan vara en tids- 

 fråga, om skadedjuren äfven där skola komma att förr eller senare 

 utbreda sig. 



Behofvet af statens mellankomst med bidrag till gäldandet 

 af kostnaderna för insamlingen af ollonborrar och deras larver är 

 nu visserligen erkändt såväl af regering som riksdag, all den stund 

 båda enats om att lemna ett sådant, fördeladt på åren 1890, 91 

 och 92; men detta tillmötesgående torde tyvärr ej blifva tillfyllest- 

 görande, om andra åtgärder icke komma att dessutom vidtagas, och 

 till sådana hör i främsta rummet stiftandet af en lag, liknande 

 den, som i Danmark utgafs den i april 1887 för enahanda ända- 

 mål, hvilken närmare bestämmer om statsanslag äfven för fram- 

 tiden och påbjuder obligatorisk insamling från den enskildes sida. 

 En enda insamling kan nämligen ej medföra ett varaktigt godt 

 resultat, äfven om den sker med all möjlig kraft, utan komma 



5 



