6o ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT i8gi. 



lefnadsvanor, och man kommer alltid att famla i mörkret rörande 

 medlets ändamålsenlighet. Den ena artens lefnadssätt är nämli- 

 gen sällan likt en annans, och larvens iifslängd kan betydligt 

 variera. Om ett utrotningsmedel skulle begagnas mot en skade- 

 insekt först då dess larver uppnått sin fulla storlek och äro fär- ^ 

 diga att förvandlas till puppor, kan detta visserligen i bästa fall 

 åstadkomma en förminskning af individantalet under den näst- 

 kommande generationen; men den skada, larverna redan åstad- 

 kommit, är dock ohjälplig. Denna hade dock kanske kunnat 

 undvikas, eller åtminstone minskas, hvad fleråriga larver beträffar, 

 om man redan året före härjningen afvetat deras närvaro och då 

 sökt göra något för att utrota dem. Att t. ex. träda ett fält, 

 som året förut sköflats af larver, hvilka då förvandlades till 

 puppor, skall i de flesta fall blifva till jämförelsevis ringa nytta, 

 åtminstone beträffande utrotandet af samma slag af skadedjur, 

 emedan dessa då hafva sitt tillhåll på andra ställen. Högst få 

 personer torde dock för närvarande själfva kunna utföra härtill 

 erforderliga undersökningar eller draga de riktigaste slutsatserna af 

 sådana. Denna olägenhet är dock numera i någon mån afhjälpt 

 därigenom, att staten lemnar ett bidrag till spridandet af känne- 

 domen om våra för åkerbruket skadliga insekter, hvilket hittills 

 användts på det sätt, att en person årligen härför anställes, och 

 till hvars befattning det äfven hör, att bestämma insända skade- 

 djur, samt angifva de botemedel mot dem, som hittills äro kända. 



Den andra arten af ifrågavarande skadeinsekter, eller den 

 s. k. mörka sädesknäpparen {Agriotes Obsairus), synes såsom 

 utbildad skalbagge förekomma nästan allmännare än den före- 

 gående, och det är därför troligt, att äfven hans larver göra 

 betydlig skada, ehuru detta likväl ännu är mindre utredt. Han 

 liknar uti mycket sin redan omnämde slägting, men har en mör- 

 kare färg, är ofvanpå kullrigare och vanligen något större, samt 

 saknar ljusare strimmor på täckvingarne. 



Den tredje i slägtet, som vi kunde kalla den mindre sädes- 

 knäpparen {A. Sputator)^ är, som namnet antyder, af ringare 

 storlek och har en jämförelsevis längre framkropp än den före- 

 gående. Då denna art äfven förekommer i åkrar och trädgårdar, 

 torde han kunna räknas bland de skadliga insekterna, ehuru hans 

 lefnadssätt är mindre bekant. Alla i åkerjorden hittills anträffade 



6 



